ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" квітня 2026 р. справа № 300/717/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов від 04.02.2026 

ВСТАНОВИВ:
Представник Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) (далі також - позивач), 10.02.2026 через систему "Електронний суд" звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України (далі також - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов від 04.02.2026 ВП №80153057 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач в добровільному порядку виконав рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 у справі № 346/3843/22, а тому оскаржувані постанови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 16.02.2026 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків (а.с.18-21). 
20.02.2026 представник позивачу усунув недоліки позовної заяви, відтак ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням положень ст. 287 КАС України (а.с.28-29).
27.02.2026 відповідачем через систему "Електронний суд" подано відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення проти заявлених позовних вимог. Зазначено, що виконавчий документ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №80153057 та, відповідно, винесені спірні постанови, оформлений відповідно до встановлених статтею 4 Закону №1404-VШ вимог до виконавчого документу та звернутий до примусового виконання в межах строку пред`явлення до виконання, визначеного статтею 12 цього ж Закону. Зазначено, що станом на 27.02.2026 інформація про виконання рішення суду боржником на адресу Відділу не надходила. З огляду на викладене, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити (а.с. 31-35).
Розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням положень ст. 287 КАС України.
Дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, судом встановлено такі обставини.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 у справі № 346/3843/22, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України та Коломийська міська рада Івано-Франківської області про визнання відмови безпідставною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною відмову, яка оформлена протоколом №35 від 30 червня 2022 року, Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району у приватизації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано Івано-Франківську квартирно-експлуатаційну частину району відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року №2482-XIІ повторно розглянути заяву від 23 червня 2022 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.
Постановою Верховного Суду від 29.07.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2024 року у справі №346/3843/22 змінено в частині мотивів задоволення позову частково, виклавши їх в редакції цієї постанови, в іншій частині - залишено без змін.
15.08.2025 на примусове виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №346/3843/22 видано виконавчий лист про зобов`язання відповідача відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року №2482-XIІ повторно розглянути заяву від 23 червня 2022 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду. (а.с. 36).
В той же час, на виконання постанови Верховного Суду від 29.07.2025 у справі №346/3843/22 у відповідності до протоколу засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями №307 від 02.12.2025, затвердженого головою Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, підполковнику запасу ОСОБА_1 не погоджено виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 .
Далі, на підставі заяви стягувача відповідачем постановою від 04.02.2026 відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду, виданого 15.08.2025 по справі №346/3843/22 зобов`язання Івано-Франківську квартирно-експлуатаційну частину району відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року №2482-XIІ повторно розглянути заяву від 23 червня 2022 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду ( а.с. 7, 37-38).
Також відповідачем 04.02.2026 винесено постанову про стягнення виконавчого збору (а.с. 8, 39-40) та 04.02.2026 - про стягнення витрат виконавчого провадження (а.с. 25, 41).
Вважаючи вказані постанови відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із статтею 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Статтею 4 Закону №1404-VIII установлено виключний перелік вимог до виконавчого документу.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1404-VIII).
Статтею 12 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї за відомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Аналізуючи наведені процесуальні вимоги Закону №1404-VIII, суд зазначає, що підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ, який відповідає вимогам статті 4 та строк пред`явлення якого для примусового виконання не сплинув. При цьому, Законом №1404-VIII на виконавця не покладено обов`язку перевіряти стан виконання боржником, зокрема, рішення суду, на підставі якого видано такий виконавчий документ.
Як свідчать матеріали справи, відповідачем на підставі виконавчого документа – виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду, виданого 15.08.2025 по справі №344/3843/22, який оформлений належним чином і відповідає вимогам виконавчого документу, постановою від 04.02.2026 відкрито виконавче провадження №80153057 (а.с. 7, зв. ст. 38).
З огляду на викладене, суд вважає, що спірну постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2026 у ВП №80153057 винесено з дотриманням норм Закону №1404-VIII, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з позивача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, суд зазначає таке.
Відповідно до положень статті 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються, зокрема з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Статтею 27 Закону №1404-VІІІ надано визначення поняттю "виконавчий збір" та унормовано питання щодо його розміру, порядку та підстав стягнення.
Так, згідно зі частиною першою статті 27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно із частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, пунктом 8 розділу ІІІ якої встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Відтак, наведені приписи свідчать про те, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, оскільки державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
При цьому, в розумінні положень Закону №1404-VIII примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Наведена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.04.2020 по справі №480/3452/19, у якій крім іншого зазначено, що стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.
Аналогічна правова позиція також наведена у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 по справі №360/3324/19 та від 23.12.2020 по справі №620/334/20.
З огляду на викладене, суд вважає, що спірні постанови про стягнення з Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) виконавчого збору і про стягнення витрат виконавчого провадження у ВП №80153057 (а.с. 8, зв. ст. 39-а.с. 41) винесені з дотриманням норм Закону №1404-VIII, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Крім того, суд звертає увагу, що у відповідності до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.
У свою чергу, частиною дев`ятою статті 39 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Як встановлено судом, станом на час відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення виконавчого збору інформація до відповідача про виконання рішення суду боржником не надходила. 
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:
в задоволенні позову Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) (код ЄДРПОУ - 08494013, вул. Національної гвардії, 14Г, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76014) до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України (код ЄДРПОУ - 43316386, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76019) про визнання протиправними та скасування постанов від 04.02.2026 - відмовити. 
Сторонам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя  /підпис/  Микитюк Р.В.