ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.01.2026	Справа № 910/15990/23	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Санвін 13" (м. Київ) 
до Державного підприємства "Гарантований покупець" (м. Київ)
за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 
1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (м. Київ);
2. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (м. Київ)
про зобов`язання вчинити дії, 

Суддя Ващенко Т.М.
Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників справи: згідно з протоколом судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Санвін 13" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець", в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати Акти приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії Державного підприємства "Гарантований Покупець" (ідентифікаційний код юридичної особи 43068454; 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27) за період лютого - вересня 2022 року разом із Актами коригування до них у зв`язку із розрахунком заборгованості за протиправною та нечинною формулою, а саме:
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за лютий 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 16 березня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за березень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 10 червня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за квітень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 24 травня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за травень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 4 липня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за червень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 19 липня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за липень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 16 серпня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за серпень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 30 вересня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за вересень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 21 жовтня 2022 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за лютий 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 17 лютого 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за березень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 30 вересня 2022 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за квітень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 17 лютого 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за травень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 16 березня 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за червень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 20 березня 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за липень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 22 березня 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за серпень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 21 лютого 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за вересень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 9 червня 2023 року.
- зобов`язати Державне підприємство "Гарантований Покупець" (ідентифікаційний код юридичної особи 43068454; 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27) перерахувати заборгованість ТОВ "Санвін 13" (ідентифікаційний код юридичної особи 41378422, 04119, м. Київ, вул. Ґарета Джонса (Сім`ї Хохлових), 8) за відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії відповідно Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року за період лютого - вересня 2022 року з використанням формули розрахунку, що міститься у постанові НКРЕКП №2802 від 13 грудня 2019 року "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 26 квітня 2019 року №641" та надати відповідні нові акти.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 у справі № 910/15990/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2023, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду від 20.11.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2023 у справі №910/15990/23 скасовано в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача перерахувати заборгованість позивача, справу №910/15990/23 у скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Протоколом автоматизованого розподілу від 03.12.2024 справу №910/15990/23 передано для розгляду судді Ващенко Т.М.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 суддею Ващенко Т.М. прийнято до свого провадження справу №910/15990/23 в частині позовної вимоги про зобов`язання відповідача перерахувати заборгованість позивача.
Суд постановив протокольну ухвалу на підставі ст. 183 ГПК України про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 11.03.2025. 
10.03.2025 від позивача надійшли заперечення по справі.
Підготовче засідання, призначене на 11.03.2025, не відбулося у зв`язку із технічними обставинами, що підтверджується відповідним актом. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 призначено підготовче засідання на 03.04.2025.
28.03.2025 від відповідача надійшла відповідь на заперечення позивача від 10.03.2025.
У підготовчих засіданнях 03.04.2025 та 17.04.2025 оголошувались перерви.
Крім того, 17.04.2025 суд постановив протокольну ухвалу про поновлення відповідачу строку для подання доказу - витягу з висновку експертів №03-02/25 та долучив означений витяг до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 29.04.2025 представник відповідача надав суду повний текст висновку експертів №03-02/25, який суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи.
Також у підготовчому засіданні 29.04.2025 представник відповідача підтримав подане цього ж дня клопотання про залучення до участі у справі Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, на стороні відповідача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 залучено до участі у справі №910/5990/23 Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
20.05.2025 від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" надійшли пояснення третьої особи, відповідно до яких означена третя особа просила відмовити в задоволенню позову. Також у поясненнях викладено клопотання про поновлення строку для їх подання.
Відповідачем 30.05.2025 подано додаткові пояснення по справі.
02.06.2025 позивач подав письмові заперечення, в яких, зокрема, просив залишити без розгляду пояснення відповідача та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго 
Ухвалою від 04.06.2025 підготовче засідання призначено на 26.06.2025.
20.06.2025 відповідачем подано пояснення щодо заперечень позивача від 02.06.2025.
Протокольними ухвалами від 26.06.2025 поновлено Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" пропущений процесуальний строк для подання пояснень та долучено їх до матеріалів справи; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.07.2025.
У судовому засіданні 24.07.2025 оголошувалась перерва.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2025 судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 11.11.2025.
У судовому засіданні 11.11.2025 оголошено перерву до 11.12.2025.
10.12.2025 позивачем подано письмові пояснення по справі.
Представник позивача в судовому засіданні 11.12.2025 заявила клопотання про залишення поданих 10.12.2025 пояснень без розгляду. Судом задоволено означене клопотання.
У судовому засіданні 11.12.2025 оголошувалась перерва до 13.01.2026.
Представники позивача в судовому засіданні 13.01.2026 позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. 
13.01.2026 суд проголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомив дату і час його проголошення.
20.01.2026 суд проголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:

02.10.2019 ТОВ "Санвін 13" і ДП "Гарантований покупець" уклали Договір, предметом якого є купівля-продаж електричної енергії (до якого вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод).
Згідно з п. 2.3 Договору (в редакції додаткової угоди від 08.04.2020 №1022/01/20) позивач зобов`язався продавати, а відповідач - купувати всю відпущену електроенергію генеруючих одиниць позивача.
Відповідно до п.1.2 Договору в редакції додаткової угоди від 19.02.2021 №691/01/21 позивач несе фінансову відповідальність перед відповідачем за відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії відповідача відповідно до постанови НКРЕКП "Про затвердження нормативно-правових актів, що регулюють діяльність гарантованого покупця та купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною" від 26.04.2019 №641 (далі - Постанова №641).
Позивач зазначає, що на підставі п.1.2 та п.2.6 Договору (в редакції додаткової угоди від 19.02.2021 №691/01/21) ДП "Гарантований покупець" надсилало на адресу ТОВ "Санвін 13" Акти приймання-передачі, а також Акти коригування, з якими ТОВ "Санвін 13" не погодилося.
ТОВ "Санвін 13" вважало спірні акти некоректними, на підставі чого письмово повідомило ДП "Гарантований покупець" свої зауваження та заперечення щодо них, а також заборгованості за актами, у тому числі вказало, що заборгованість нарахована на підставі формули розрахунку частки відшкодування небалансів, яка була визнана протиправною та нечинною в судовому порядку.
ТОВ "Санвін 13" вказує, що Договір був призупинений відповідно до п.1 додаткової угоди від 15.05.2023 №990/07/23. Водночас у п.3 цієї додаткової угоди сторони погодили, що призупинення дії Договору не звільняє сторони від належного виконання зобов`язань щодо здійснення розрахунків, які виникли у період до призупинення дії Договору.
За доводами позивача, здійснений ДП "Гарантований покупець" розрахунок протиправно та без законних підстав покладав на виробників електроенергії, яким встановлено "зелений" тариф та на виробників, які за результатами аукціону набули право на підтримку, і входять до балансуючої групи гарантованого покупця додаткову відповідальність у вигляді відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії не лише виробника, а і гарантованого покупця.
З огляду на те, що обсяг відшкодування не відповідає обсягам фактично створеного виключно виробником (а не балансуючою групою Гарантованого покупця) небалансу електричної енергії, спірні акти небалансів є незаконними та підлягають скасуванню, а заборгованість за небаланси має бути перерахована.
Зважаючи на відмову ДП "Гарантований покупець" від добровільного здійснення перерахунку, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати Акти приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії Державного підприємства "Гарантований Покупець" (ідентифікаційний код юридичної особи 43068454; 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27) за період лютого - вересня 2022 року разом із Актами коригування до них у зв`язку із розрахунком заборгованості за протиправною та нечинною формулою, а саме:
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за лютий 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 16 березня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за березень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 10 червня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за квітень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 24 травня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за травень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 4 липня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за червень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 19 липня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за липень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 16 серпня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за серпень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 30 вересня 2022 року;
- Акт приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за вересень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 21 жовтня 2022 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за лютий 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 17 лютого 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за березень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 30 вересня 2022 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за квітень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 17 лютого 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за травень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 16 березня 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за червень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 20 березня 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за липень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 22 березня 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за серпень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 21 лютого 2023 року;
- Акт коригування до Акта приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії за вересень 2022 року до Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року від 9 червня 2023 року.
- зобов`язати Державне підприємство "Гарантований Покупець" (ідентифікаційний код юридичної особи 43068454; 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27) перерахувати заборгованість ТОВ "Санвін 13" (ідентифікаційний код юридичної особи 41378422, 04119, м. Київ, вул. Ґарета Джонса (Сім`ї Хохлових), 8) за відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії відповідно Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року за період лютого - вересня 2022 року з використанням формули розрахунку, що міститься у постанові НКРЕКП №2802 від 13 грудня 2019 року "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 26 квітня 2019 року №641" та надати відповідні нові акти.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2024, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 20.11.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2024, рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2024 у справі №910/15990/23 скасовано в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Державного підприємства "Гарантований покупець" перерахувати заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Cанвін 13", а справу №910/15990/23 в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2024 у справі №910/15990/23 залишено без змін.
При розгляді даної справи судами встановлено наступні обставини. 
Під час розгляду справи про визнання протиправним та нечинним нормативного-правового чи індивідуального акта суд адміністративної юрисдикції з`ясовує питання законності чи незаконності його прийняття. Адміністративний суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (ч.1 ст.244 КАС). Відповідно, за загальним правилом, враховуючи приписи ст.264 КАС, обставини, які з`ясовуються адміністративним судом під час ухвалення рішення у справі щодо оскарження нормативно-правового акта, стосуються законності такого акта та порядку його прийняття, що не належать до обставин справи господарської юрисдикції. Аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.03.2024 у справі №910/17615/20.
Окружний адміністративний суду міста Києва рішенням від 16.07.2021 у справі №640/4069/21 визнав протиправним та нечинним підпункт 8 п.1 Змін до Постанови №641, затверджених постановою НКРЕКП від 15.01.2021 №46, у частині викладення у новій редакції п.9.3 гл.9 Порядку. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 19.10.2021 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким у відмовив задоволенні позову.
Верховний Суд постановою від 08.09.2022 скасував постанову суду апеляційної інстанції та залишив у силі рішення суду першої інстанції.
У справі №640/4069/21 Верховний Суд, зокрема, дійшов таких висновків:
- враховуючи положення ч.6 ст.71, п.11 розд.XVII Закону "Про ринок електричної енергії", покладення додаткової відповідальності на виробників, яким встановлено "зелений" тариф, та на виробників, які за результатами аукціону набули право на підтримку, і входять до балансуючої групи гарантованого покупця, у вигляді відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця є протиправним;
- із системного аналізу змісту підпункту 8 п.1 Змін у гл.9 Порядку в оскаржуваній частині вбачається, що НКРЕКП фактично установлено інші умови для отримання ДП "Гарантований покупець" відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця ніж ті, що визначені в Законі "Про ринок електричної енергії";
- норми Закону "Про ринок електричної енергії" врегульовують повноваження НКРЕКП визначати правила функціонування балансуючої групи гарантованого покупця в порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії та умови відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії; проте наведені норми не передбачають повноважень НКРЕКП визначати порядок розрахунків обсягів, небалансів електричної енергії гарантованого покупця поза правилами ринку, як і не передбачають повноважень НКРЕКП визначати обсяг частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця;
- з урахуванням правил ч.2 ст.2 КАС відповідач у спірних правовідносинах діяв поза межами повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, недобросовісно, нерозсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, без запобігання всім формам дискримінації, а тому підпункт 8 п.1 Змін до Постанови №641, затверджених постановою НКРЕКП від 15.01.2021 №46, у частині викладення у новій редакції п.9.3 гл.9 Порядку є протиправним.
Стаття 265 КАС визначає наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним. Згідно з ч.2 цієї статті нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
У постанові від 21.09.2021 у справі №910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала: "Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду".
Водночас у постановах Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №260/2988/21 та від 10.03.2020 у справі №160/1088/19 зазначається, що норма ч.2 ст.265 КАС не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним.
Верховний Суд також неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19). Про це також зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.06.2022 у справі №520/2098/19.
Відповідно до ч.6 ст.11 ГПК України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України;
Крім того, суди мають керуватися принципом законності та загальним правилом щодо переваги нормативно-правового акта вищої юридичної сили над нормативно-правовим актом нижчої юридичної сили (виходячи з ієрархії нормативно-правових актів).
На момент розгляду цієї справи була ухвалена та набрала законної сили постанова Верховного Суду від 08.09.2022 у справі №640/4069/21, який встановив невідповідність п.9.3 гл.9 Порядку вимогам Закону "Про ринок електричної енергії":
"56. Беручи до уваги викладене та враховуючи положення частини 6 статті 71, пункту 11 розділу XVII Закону №2019-VIII, Верховний Суд доходить висновку про те, що покладення додаткової відповідальності на виробників, яким встановлено "зелений" тариф та на виробників, які за результатами аукціону набули право на підтримку, і входять до балансуючої групи гарантованого покупця, у вигляді відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця є протиправним.
57. Отже Верховний Суд вважає правильним аналогічний висновок суду першої інстанції, оскільки виробники не повинні нести відповідальність за торгову діяльність гарантованого покупця та не повинні мати обов`язку по відшкодуванню частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця. Відповідальність таких виробників перед гарантованим покупцем повинна бути в межах фактично понесених ними витрат, пов`язаних із врегулюванням небалансів електричної енергії, які гарантований покупець зазнав у результаті відхилення фактичних погодинних обсягів відпуску електричної енергії від погодинних графіків відпуску електричної енергії відповідно до пункту 11 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення Закону №2019-VIII.
58. Верховний Суд констатує, що з системного аналізу змісту підпункту 8 пункту 1 Змін у главі 9 Порядку в оскаржуваній частині вбачається, що НКРЕКП фактично установлено інші умови для отримання ДП "Гарантований покупець" від виробників яким встановлено "зелений" тариф та виробників, які за результатами аукціону набули право на підтримку, та входять до балансуючої групи гарантованого покупця, відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця ніж ті, що визначені в Законі №2019-VIII".
Таким чином, оскільки п.9.3 гл.9 Порядку в редакції Змін до Постанови №641, затверджених постановою НКРЕКП від 15.01.2021 №46, суперечить нормам Закону "Про ринок електричної енергії", застосуванню підлягають саме відповідні норми закону як акта вищої юридичної сили, а не норми Порядку.
З матеріалів справи слідує, що ДП "Гарантований покупець" виставило Акти приймання-передачі за серпень та вересень 2022 року, а також Акти коригування вже після ухвалення Верховним Судом постанови у справі №640/4069/21.
Верховний Суд у постанові від 20.11.2024 відхилив посилання ДП "Гарантований покупець" на порушення принципу правової визначеності та зазначив, що відповідач мав усвідомлювати, що п.9.3 гл.9 Порядку не відповідав вимогам Закону "Про ринок електричної енергії", що є актом вищої юридичної сили, і наведене також встановив Верховний Суд у межах розгляду адміністративної справи №640/4069/21.
Верховний Суд в означеній постанові наголосив, що вирішуючи питання про можливість застосування норми протиправного нормативного акта до правовідносин, що існували в період до його скасування, підлягають встановленню конкретні підстави, з яких він був визнаний протиправним.
Протиправність нормативно-правового акта у зв`язку з 1) порушенням процедури його прийняття та 2) у зв`язку з невідповідністю Конституції України та / або іншим нормативно-правовим актам вищої юридичної сили мають різні за змістом правові наслідки, при цьому положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, не повинні застосовуватися судами.
За таких обставин судом на новому розгляді даної справи встановлено, що положення п.9.3. гл.9 Порядку в редакції від 16.01.2021 у періоди лютий 2022 року - вересень 2022 року до правовідносин ТОВ "Санвін 13" і ДП "Гарантований покупець" з відшкодування частки вартості врегулювання небалансу застосуванню не підлягають як такі, що суперечить нормам Закону "Про ринок електричної енергії".
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон).
Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що балансуюча група - об`єднання учасників ринку, що створюється на підставі договору про створення балансуючої групи, у межах якого визначений договором учасник ринку, який входить до такого об`єднання, несе відповідальність за баланс електричної енергії всіх інших учасників ринку, що входять до такого об`єднання.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.
Відповідно до п. 46 ч. 1. ст. 1 Закону небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку.
Згідно з п. 89 ч. 1 ст. 1 Закону сторона, відповідальна за баланс - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п. 46 ч. 1 ст. 1 Закону небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку.
Частинами 1 та 2 ст. 70 Закону передбачено, що усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії.
З метою врегулювання небалансів з оператором системи передачі учасник ринку має стати стороною, відповідальною за баланс, або передати свою відповідальність іншій стороні, відповідальній за баланс, шляхом входження до балансуючої групи. Електропостачальники є сторонами, відповідальними за баланс своїх споживачів.
Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії перед оператором системи передачі.
За частинами 2-3 статті 70 Закону з метою врегулювання небалансів з оператором системи передачі учасник ринку має стати стороною, відповідальною за баланс, або передати свою відповідальність іншій стороні, відповідальній за баланс, шляхом входження до балансуючої групи. Електропостачальники є сторонами, відповідальними за баланс своїх споживачів. Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії перед оператором системи передачі. Об`єднання учасників ринку у балансуючі групи здійснюється на добровільній договірній основі, за умови дотримання ними типових вимог до балансуючої групи, визначених правилами ринку. Порядок створення, реєстрації та припинення балансуючих груп визначається правилами ринку.
Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 70 Закону купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, здійснюється між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів. Оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку. Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором. Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані надавати гарантії виконання фінансових зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів відповідно до правил ринку.
За ч. 6 ст. 70 Закону вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається правилами ринку. Під час визначення обсягів небалансів електричної енергії правила ринку визначають порядок урахування обсягів електричної енергії, відпущеної та/або спожитої постачальником допоміжних послуг у разі фактичного надання допоміжних послуг.
Частиною 7 ст. 70 Закону передбачено, що в рамках балансуючої групи сторона, відповідальна за баланс балансуючої групи, здійснює купівлю та продаж електричної енергії в обсязі небалансів електричної енергії, обумовлених такими учасниками балансуючої групи, на договірних засадах.
Відповідно до ч. 6 ст. 71 Закону за відхилення фактичних погодинних обсягів відпуску електричної енергії виробників, яким встановлено "зелений" тариф, та виробників, які за результатами аукціону набули право на підтримку, від їхніх погодинних графіків відпуску електричної енергії виробниками, які входять до балансуючої групи гарантованого покупця, відшкодовується частка вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця відповідно до цього Закону та правил функціонування балансуючої групи гарантованого покупця.
Пунктом 4.5. Договору визначено, що гарантований покупець зобов`язаний нараховувати розмір відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії виробнику за "зеленим" тарифом відповідно до положень глави 9 Порядку.
Глава 9 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел затвердженого постановою НКРЕКП 26.04.2019 № 641 (у редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) визначала правила функціонування балансуючої групи гарантованого покупця.
Постановою Верховного Суду від 08.09.2022 у справі № 640/4069/21 залишено в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2021, яким визнано протиправним та нечинним п.п. 8 п. 1 Постанови №46, у частині викладення у новій редакції п. 9.3 глави 9 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП 26.04.2019 № 641.
Верховний Суд в наведеній справі дійшов висновку про те, що відповідач у спірних правовідносинах діяв поза межами повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, без запобігання всім формам дискримінації, а тому підпункт 8 пункту 1 Змін до постанови НКРЕКП від 26.04.2019 № 641, затверджених постановою НКРЕКП від 15.01.2021 № 46, у частині викладення у новій редакції пункту 9.3 глави 9 Порядку є протиправним.
Таким чином, обґрунтованими є доводи позивача про те, що норма, яка у спірний період врегульовувала формулу розрахунку обсягу частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, є протиправною.
У постанові від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19 Верховний Суд висловив правову позицію щодо неможливості зобов`язання до виконання положень нормативно-правового акту, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом. Застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконним.
Відтак, протиправність п.п. 8 п. 1 Змін до постанови НКРЕКП від 26.04.2019 № 641, затверджених постановою НКРЕКП від 15.01.2021 № 46, у частині викладення у новій редакції пункту 9.3 глави 9 Порядку, унеможливлює його застосування та здійснення розрахунків за передбаченою цим актом формулою.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо чинності п.п. 8 п. 1 Постанови НКРЕКП № 46 в часі згідно з приписами ч. 2 ст. 265 КАС України як такі, що не гуртуються на законі.
Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Водночас, вказана норма не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним - тобто, ця норма лише визначає порядок дії актів, визнаних судом нечинними, на майбутнє, однак не надає відповіді на питання щодо того, чи можуть фізичні/юридичні особи бути зобов`язані виконувати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19). Про це також зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.06.2022 у справі №520/2098/19.
Факт невідповідності п.п. 8 п. 1 Постанови НКРЕКП № 46 законам України є преюдиційним (доведеним у справі № 640/4069/21) та доведенню не підлягає.
Судом встановлено, що розрахунок вартості врегулювання небалансу електричної енергії відповідно Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року за період лютого - вересня 2022 року ДП "Гарантований покупець" здійснений протиправно та, відповідно, має бути перерахований.
При цьому позивачем до матеріалів справи надано висновок експерта від 23.11.2023 №62, з якого вбачається, що за результатом проведеного дослідження експерт дійшов висновку про те, що внаслідок застосування нечинної формули при розрахунках частки відшкодування небалансів, позивачем потенційно будуть понесені збитки в розмірі 16 688 790,19 грн.
Водночас у цьому висновку експертом наведено та обґрунтовано формулу розрахунку, яка має бути застосована, наведено відповідні розрахунки по кожному акту в спірний період.
Дослідивши наданий позивачем висновок експерта, суд вважає його належним доказом у даній справі, який підтверджує реальну можливість здійснення належних розрахунків вартості частки відшкодування небалансів у спірний період без застосування нечинної формули, та відповідно, суми таких розрахунків.
Суд зазначає, що ДП "Гарантований покупець" не спростовано висновків експерта, не надано власного контррозрахунку чи іншого висновку, який би суперечив наданому позивачем до матеріалів справи висновку судового експерта.
Щодо обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що позивач не погоджується з обсягом зобов`язань з оплати відшкодування вартості врегулювання небалансу, а ДП "Гарантований покупець", не звертаючись до суду, продовжує враховувати суму, виставлену в актах приймання-передачі та актах коригування частки врегулювання вартості небалансу гарантованого покупця за спірний період, як заборгованість позивача, що зумовлює стан юридичної невизначеності та унеможливлює припинення цих зобов`язань виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права чи інтересу та припинення дій, які порушують це право або інтерес.
Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 16.11.2022 №911/3135/20, від 29.06.2021 у справі №916/964/19). Отже, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.
Таким чином, під ефективним способом захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 зазначила, що заявлена позивачем вимога про зобов`язання відповідача надати акт приймання-передачі електроенергії за договором купівлі-продажу не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення. Вимога надати акт приймання-передачі електроенергії за відповідним договором купівлі-продажу не може бути предметом позову, оскільки такий акт є підтвердженням наявності чи відсутності фактів передачі однією стороною та прийняття іншою стороною предмета договору (в цій справі - електроенергії). Тобто такий акт є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором, а підписання акта не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань.
Зазначений висновок є усталеним, що також підтверджується практикою Верховного Суду: постанови від 25.07.2023 у справі №910/7826/21, від 20.08.2019 у справі №922/1499/18, від 13.11.2018 у справі №922/669/18 та інші.
Отже, у цій справі, як і в справі №905/1926/16, обраний ТОВ "Санвін 13" спосіб захисту частково зводиться до зобов`язання відповідача оформити первинний документ, що не є ефективним.
Предметом позову не може бути встановлення обставини, зокрема, обов`язок оформлення документів, які є доказами в справі. Акти приймання-передачі підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову.
Водночас у частині зобов`язання ДП "Гарантований покупець" перерахувати заборгованість ТОВ "Санвін 13" за відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії відповідно до Договору за період лютий-вересень 2022 року позовні вимоги відповідають вимогам ефективності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (з іншим предметом позову, проте щодо подібного способу судового захисту) вказала, що задоволення вимоги боржника зобов`язати кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір) може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу.
Матеріали справи не містять доказів наявності судових спорів щодо стягнення ДП "Гарантований покупець" сум заборгованості з ТОВ "Санвін 13".
За таких обставин, суд вважає, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за встановлених фактичних обставин здатне відновити порушені права позивача, попередити негативні наслідки, що можуть бути застосовані до нього, та встановити між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості за Договором.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про зобов`язання Державного підприємства "Гарантований Покупець" перерахувати заборгованість ТОВ "Санвін 13" за відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії відповідно Договору № 783/01 від 2 жовтня 2019 року за період лютого - вересня 2022 року з використанням формули розрахунку, що міститься у постанові НКРЕКП №2802 від 13 грудня 2019 року "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 26 квітня 2019 року №641" та надати відповідні нові акти, є належною, ефективною та такою, що може повною мірою відновити порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.10. у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі (в частині, скерованій на новий розгляд) та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про зобов`язання Державного підприємства "Гарантований Покупець" перерахувати заборгованість позивача за відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії відповідно Договору №783/01 від 2 жовтня 2019 року за період лютого - вересня 2022 року з використанням формули розрахунку, що міститься у постанові НКРЕКП №2802 від 13 грудня 2019 року "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 26 квітня 2019 року №641" та надати відповідні нові акти, є належною та ефективною, обґрунтованою, відповідачем належним чином та в установленому законом порядку не спростована, а відтак підлягає задоволенню судом.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України в цій частині покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, - 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Зобов`язати Державне підприємство "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Петлюри Симона, 27; ідентифікаційний код 43068454) перерахувати заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Санвін 13" (04119, м. Київ, вул. Гарета Джонса, 8; ідентифікаційний код 41378422) за відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії відповідно до Договору за період лютий-вересень 2022 року з використанням формули розрахунку, що міститься у постанові НКРЕКП "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 26.04.2019 №641" від 13.12.2019 №2802 (далі - Постанова №2802).
3. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Петлюри Симона, 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санвін 13" (04119, м. Київ, вул. Гарета Джонса, 8; ідентифікаційний код 41378422) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви, 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 5 368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн 00 коп. судового збору за подання касаційної скарги.
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 11.02.2026.

Суддя Т.М. Ващенко