Справа № 739/2488/25
Провадження № 2/739/36/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

26 лютого 2026 року          м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Чепурка В.В.,
за участю:
секретаря судового засідання – Лукаш Н.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина
Стислий виклад позицій учасників справи
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – позивач), діючи через свого представника – Оболонкову Ю.В., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №15.01.2025-100002967 від 19 січня 2025 року в розмірі 11 550 грн. 00 коп.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредиту розмірі 10 000 грн. на 155 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі від 0,5% до 1% на день. Також сторонами було погоджено сплату відповідачем комісії у розмірі 900 грн. 00 коп., що становить 9% від наданого кредиту та комісії за подальше обслуговування кредиту в розмірі по 900 грн. 00 коп. У подальшому відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 11 550 грн. 00 коп., що підлягає стягненню на користь позивача.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. При цьому у позовній заяві міститься її клопотання про розгляд справи без її участі за наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча викликався до суду належним чином, зокрема як шляхом надіслання повістки про виклик за адресою його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, яка повернулася до суду з відміткою про відсутність відповідача за вказаною адресою, так і шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади України. За таких обставин, відповідно до пункту 4 частини сьомої статті 128, статті 130 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду. При цьому останній заяв по суті справи та про розгляд справи без його участі до суду не подав.
Заяви та клопотання учасників справи
Інших заяв та клопотань від представника позивача та відповідачки не надходило.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 04 грудня 2025 року судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі, при цьому роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов та заперечення, а позивачу, у разі подання відповідачем відзиву, право подати відповідь на відзив, а також визначено необхідні для вчинення вказаних дій строки.
У зв`язку з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи без його участі та відзиву на позов не подав, беручи до уваги позицію представника позивача, суд ухвалив здійснити розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи
Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, 19 січня 2025 року між позивачем та відповідачем шляхом подання 15 січня 2025 року пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту) 19 січня 2025 року було укладено споживчий кредитний договір №15.01.2025-100002967, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу на 155 днів кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. (а.с. 12-18).
Вказаний договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора Е266 (а.с. 18) та шляхом обміну електронними повідомленнями, що передбачено положеннями статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19.
Сторонами вказаного кредитного договору було погоджено денну процентну ставку за кредитом у розмірі 1 % за кожен день строку користування кредитом протягом перших трьох періодів користування кредитом згідно графіку, тобто до 21 квітня 2025 року, та у розмірі 0,5% на день протягом наступних чергових періодів, тобто з 22 квітня 2025 року, а також погоджено сплату відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 900 грн. 00 коп. та комісії за обслуговування кредиту, яка нараховується протягом трьох періодів у розмірі по 900 грн. 00 коп. (а.с. 16-18).
Крім того, пунктом 17 договору було передбачено, що за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка у розмірі 150 грн. 00 коп. (а.с. 17).
Згідно пункту 4 договору відповідач зобов`язався повернути кредиту строку до 22 червня 2025 року (а.с. 17).
З повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на виконання кредитного договору №15.01.2025-100002967 на картку відповідача 19 лютого 2025 року було перераховано кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп. (а.с. 24).
Таким чином, дослідженими у судовому засіданні доказами підтверджується факт надання позивачем відповідачу кредиту на виконання кредитного договору №15.01.2025-100002967 у розмірі 10 000 грн. 00 коп.
Згідно відомостей, які містяться у позовній заяві, відповідач здійснював платежі на погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема: 19 лютого 2025 року на суму 4 150 грн. 00 коп., 21 березня 2025 року на суму 4 000 грн. 00 коп., 21 квітня 2025 року на суму 4 000 грн. 00 коп. та 22 травня 2025 року на суму 1 550 грн. 00 коп. (а.с. 2-3).
Згідно довідки-розрахунку, що міститься у матеріалах справи, позивачем визначено заборгованість відповідача за вказаним вище кредитним договором у розмірі 11 550 грн. 00 коп., з яких: 10 000 грн. 00 коп. основний борг, та 1 550 грн. 00 коп. проценти (а.с. 25).
Суд вважає обгрунтованими доводи позивача про право нараховувати проценти за користування кредитними коштами протягом періоду кредитування тривалістю 155 днів, а також на отримання одноразово комісії за надання кредиту в розмірі 900 грн. 00 коп., оскільки в цій частині кредитний договір не протирічить положенням законодавства.
З приводу нарахування відповідачу комісії за обслуговування кредиту протягом трьох періодів у розмірі по 900 грн. 00 коп. суд враховує наступне.
Частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VII (далі – Закон України №1734-VII) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що вісля укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно частини другої статті 11 Закону України №1734-VII у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.
Частиною п`ятою статті 12 Закону України №1734-VII передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно висновку Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Матеріали справи не містять доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які встановлена періодична комісія за обслуговування кредиту. У зв`язку з цим відповідні положення зазначеного договору щодо нарахування відповідачу комісій за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Стосовно передбачено договором неустойки, яка може стягуватися з відповідача на користь позивача за невиконання / неналежне виконання умов договору суд зазначає, що пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, на території України було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти на даний час.
У зв`язку з викладеним відповідач на період дії в Україні воєнного стану звільняється від сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором і у разі її нарахування вказана неустойка має бути списана кредитодавцем.
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належний йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Суд зазначає, що частиною першою статті 16 Закону України №1734-VIII передбачено, що споживач має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Договором про споживчий кредит може бути передбачено обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа.
Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних платежів, кредитодавець зобов`язаний здійснити відповідне коригування зобов`язань споживача у бік їх зменшення та на вимогу споживача надати йому новий графік платежів. Договором про споживчий кредит може встановлюватися порядок дострокового повернення споживчого кредиту з урахуванням положень частини третьої цієї статті.
Згідно статті 19 Закону України №1734-VIII у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:
1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;
2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;
3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Як з`ясовано судом, відповідач отримав від позивача 19 січня 2025 року кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп.
При цьому вже 19 лютого 2025 року він сплатив на його погашення 4 150 грн. 00 коп. На той час йому мало бути нараховано за 32 дні користування кредитом 32% від тіла кредиту, що становить 3 200 грн. 00 коп. (10 000 грн. 00 коп. х32%). 
Оскільки сплачена відповідачем сума коштів мала бути направлена на погашення тіла кредиту, то станом на 19 лютого 2025 року у відповідача перед позивачем існувала заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 850 грн. 00 коп. (10 000 грн. 00 коп. – 4 150 грн. 00 коп.), заборгованість за процентами у розмірі 3 200 грн. 00 коп. та заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 900 грн. 00 коп. 
21 березня 2025 року відповідач сплатив на погашення заборгованості за кредитом суму 4 000 грн. 00 коп.
При цьому, за 30 днів користування кредитним коштами у розмірі 5 850 грн. 00 коп., у період з 20 лютого по 21 березня 2025 року, позивач мав право нарахувати 30% від суми заборгованості, що становить 1 755 грн. 00 коп. (5 850 грн. 00 коп. х 30%).
Отже, станом 21 березня 2025 року відповідач мав заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 850 грн. 00 коп. (5 850 грн. 00 коп. – 4 000 грн. 00 коп.), заборгованість за процентами у розмірі 4 955 грн. 00 коп. (3 200 грн. 00 коп. + 1 755 грн. 00 коп.) та заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 900 грн. 00 коп.
21 квітня 2025 року відповідач сплатив на погашення заборгованості за кредитом 4 000 грн. 00 коп.
При цьому, за 31 день користування кредитним коштами у розмірі 1 850 грн. 00 коп., у період з 22 березня по 21 квітня 2025 року, позивач мав право нарахувати 31% від суми заборгованості, що становить 573 грн. 50 коп. (1 850 грн. 00 коп. х 31%).
Отже, станом 22 квітня 2025 року відповідач взагалі не мав заборгованості за тілом кредиту, при цьому мав заборгованість за процентами у розмірі 5 528 грн. 50 коп. (4 955 грн. 00 коп. + 573 грн. 50 коп.) та заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 900 грн. 00 коп.
22 травня 2025 року відповідач сплатив на погашення заборгованості 1 550 грн. 00 коп.
Отже, з 22 травня 2025 року відповідач мав заборгованість за процентами у розмірі 3 978 грн. 50 коп. (5 528 грн. 50 коп. - 1 550 грн. 00 коп.) та заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 900 грн. 00 коп., а загалом 4 878 грн. 50 коп. (3 978 грн. 50 коп. + 900 грн. 00 коп.).
Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що з 22 травня 2025 року відповідач мав заборгованість за кредитним договором №15.01.2025-100002967 від 19 січня 2025 рокув розмірі 4 878 грн. 50 коп., суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у вказаному розмірі, відповідно позов підлягає задоволенню частково.

Судові витрати
Позивачем здійснено судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. (а.с. 34), при цьому відповідачем судові витрати не здійснювалися.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у розмірі 1 023 грн. 18 коп. (4 878 грн. 50 коп. х 2 422 грн. 40 коп. / 11 550 грн. 00 коп.).
На підставі викладеного, керуючись статтями 81-83, 141, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №15.01.2025-100002967 від 19 січня 2025 року в розмірі 4 878 (чотири тисячі вісімсот сімдесят вісім) гривень 50 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати у розмірі 1 023 (одна тисяча двадцять три) гривні 18 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, який має право подати її до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду у загальному порядку в тридцятиденний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ЄДРПОУ – 37356833, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-а 
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя           В.В. Чепурко