Справа № 180/2324/25
2/180/112/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 р. 

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Нанічкіної Н.М.
з секретарем судового засідання Лебедєвою К.Є., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Марганецької об`єднаної територіальної громади в особі Марганецької міської ради, третя особа: Товарна біржа «Українська», про визнання правочину дійсним,

ВСТАНОВИВ: 

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомпро визнання правочину дійсним, в якому зазначає, що 27.05.2002 року він, ОСОБА_1 через Товарну біржу «Українська» в м.Марганець придбав у ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Товарній біржі «Українська» № 217377, гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав продавцю на підставі реєстраційного посвідчення, виданого згідно рішення Марганецької міської ради депутатів за р.№149 від 26.03.1992 року, зареєстрованого за №29 від 12.01.1993 року в міжміському бюро технічної інвентаризації. Ним було сплачено відповідачу грошові кошти в сумі 1700,00 гривень. Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем було звільнене приміщення, передані ключі; ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Після укладення договору купівлі-продажу гараж був прийнятий ним у власність, після чого він став повністю володіти та користуватися даним гаражем на власний розсуд. 27.05.2002 року його зареєстрував в Марганецькому МБТІ, оформив технічний паспорт, сплачував регулярно комунальні платежі. 
В липні 2025 року він звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою проведення державної реєстрації права власності, однак йому було відмовлено в проведенні реєстраційних дій та повідомлено, що договір купівлі-продажу нерухомості від 27.05.2002 року, реєстраційний № 217377, укладений на товарній біржі «Українська», повинен бути нотаріально посвідчений. 
Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна – гаражу АДРЕСА_1 , укладений 27.05.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Марганецькою філією Товарна біржа «Українська», реєстраційний номер 217377, оскільки реєстрація договору купівлі-продажу нерухомості на товарній біржі не суперечила діючому на час його укладання законодавству та не вимагала нотаріального посвідчення. Державна реєстрація в Марганецькому МБТІ права власності на гараж, який він придбав за договором купівлі-продажу нерухомості від 27.05.2002 року, що зареєстрований Марганецькою філією Товарна біржа «Українська», свідчить про те, що держава тим самим визнала його право власності на гараж, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач повідомлявся про розгляд справи, своїм правом на подачу відзиву не скористався; заяви, клопотання відсутні.
Третя особа повідомлялася про розгляд справи, правом на подачу пояснень щодо позову не скористалася. 
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
З наданих позивачем доказів вбачається, що 27.05.2002 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 об`єкт нерухомості: гараж АДРЕСА_1 , загальною площею 37,10 кв.м. Зазначений об`єкт нерухомості належить продавцю на підставі реєстраційного посвідчення, виданого згідно рішення Марганецької міської ради народних депутатів за р.№149 від 26.03.1992 року, зареєстрований за №29 від 12.01.1993 року в міжміському бюро технічної інвентаризації. Об`єкт нерухомості оцінено: 6541 гривень, згідно інвентаризаційної оцінки ціна фактично становить 1700 гривень. Відповідно до ст.15 ЗУ від 10.12.1991 року «Про Товарну Біржу», договір зареєстровано на Товарній Біржі «Українська» 27.05.2002 року за № 217377 (а.с.5).
27.05.2002 року гараж № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 був зареєстрований за ОСОБА_1 в МБТІ.
Згідно запису у технічному паспорті на гараж АДРЕСА_1 , власником є ОСОБА_1 – з 27.05.2002 року (а.с.7-8).
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно листівприватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурного Миколи Анатолійовича від 13.03.2026 року, приватного нотаріуса Нікопольского районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблової Надії Федорівнивід 17.03.2026 року, приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Євгенії Георгіївни від 20.03.2026 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводалася.
ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ткаченко С.В. з метою проведення реєстраційних дій щодо гаражу на адресою: АДРЕСА_1 , однак отримав відмову (рішення № 13/02-22 від 28.07.2025 року) з тих підстав, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом, а саме: заявником для проведення державної реєстрації подано договір купівлі-продажу нерухомості – гаражу АДРЕСА_1 від 27.05.2002 року, р.№217377, укладений на товарній біржі «Українська», який не був нотаріально посвідчений. Згідно Цивільного кодексу, який діяв на час виникнення правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору купівлі-продажу. Також, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Вказані юридичні обставини позбавляють державного реєстратора можливості вчинити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації права власності.
Статтями 41, 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 01.01.2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 2002 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.
Положеннями ст.47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.
Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.
Відповідно до вимог ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. 
Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).
Разом з тим, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст.ст.3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». 
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частинами 3, 4 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Як зазначено в п.1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства – бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до п.9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.
В статті 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах набув право власності на придбане майно і не в змозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від нього, у зв`язку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст.16 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись статтями ст.ст.12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна – гаражу АДРЕСА_1 , укладений 27.05.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Марганецькою філією Товарна біржа «Українська», реєстраційний номер 217377.
Судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Марганецька об`єднана територіальна громада в особі Марганецької міської ради, адреса: 53400, Дніпропетровська область, м.Марганець, вул.Єдності, 29-а, ЄДРПОУ 04052181.
Третя особа: Товарна біржа «Українська», адреса: 69063, м.Запоріжжя, вул.Комсомольська, 30, кімн.201.

Повне судове рішення складено 10.04.2026 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна