Справа № 523/27253/25
Номер провадження № 2/521/3379/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року
Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді – Поліщук І.О.
за участю секретаря - Коржеван В.А
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми, в якому просить стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» суму боргу трьох процентів річних від простроченої суми за Кредитним договором № 014/0054/74/71596 від 15 березня 2007 року за період з 03 липня 2017 року по 01 березня 2020 року у розмірі 33 366,70 доларів США. Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» сплачений судовий збір у розмірі 21 113,01 гривень.
В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 15 березня 2007 року між ВІДКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», правонаступником якого с АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (далі – АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», Банк) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник, Боржник 1, Відповідач 1) укладено Кредитний договір № 014/0054/74/71596 (далі - Кредитний договір), згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 163 317,00 доларів США, а Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному розмірі у строк до 15 березня 2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 13,25% річних.
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 15 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 (далі - Поручитель, Боржник 2, Відповідач 2) укладено Договір поруки № 014/0054/74/71596 (далі - Договір поруки).
У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, 06 лютого 2012 року Суворовським районним судом міста Одеси ухвалено рішення у цивільній справі № 1527/2-5512/11 за позовом ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором № 014/0054/74/71596 від 15 березня 2007 року складає 417 226,65 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ (1 долар США дорівнює 7,9420 гривень) складає 3 313 614,05 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом - 163 305,87 доларів США, що складає 1 296 975,22 гривень; заборгованість за відсотками - 98 539,61 доларів США, що складає 782 601,58 гривень; пеня за прострочення тілу кредиту - 19 192,69 доларів США, що складає 152 428,34 гривень; пеня за прострочення відсотків по кредиту 136 188,48 доларів США, що складає 1 081 608,90 гривень, а також державне мито у розмірі 1700,00 гривень та витрати за інформаційне-технічне забезпечення процесу у розмірі 250,00 гривень.
29 січня 2025 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОКСІ БАНК» (далі - АТ «ОКСІ БАНК») укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-75, відповідно до якого АТ «ОКСІ БАНК» набуло права вимоги за Кредитним договором та Договором поруки.
В свою чергу, 29 січня 2025 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-75-1, відповідно до якого ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло права вимоги за Кредитним договором та Договором поруки.
Таким чином, на даний момент всі права Кредитора за вищевказаними договорами належать ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС».
Як вже зазначалось вище, 06 лютого 2012 року Суворовським районним судом міста Одеси ухвалено рішення у цивільній справі № 1527/2-5512/11 за позовом ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задовольнили. Стягнули на користь ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором № 014/0054/74/71596 від 15 березня 2007 року складає 417 226,65 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ (1 долар США дорівнює 7,9420 гривень) складає 3 313 614,05 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом - 163 305,87 доларів США, що складає 1 296 975,22 гривень; заборгованість за відсотками - 98 539,61 доларів США, що складає 782 601,58 гривень; пеня за прострочення тілу кредиту - 19 192,69 доларів США, що складає 152 428,34 гривень; пеня за прострочення відсотків по кредиту 136 188,48 доларів США, що складає 1 081 608,90 гривень, а також державне мито у розмірі 1700,00 гривень та витрати за інформаційне-технічне забезпечення процесу у розмірі 250,00 гривень.
На виконання вищезазначено рішення суду. Суворовським районним судом міста Одеси видано виконавчі листи № 1527/2-5512/11 задля пред`явлення до виконання.
Згідно відповіді Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) від 12 листопада 2025 року № 198144 стало відомо, що перевіркою АСВП встановлено, що виконавчий лист № 1527/2-5512/11 виданий Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» заборгованості на виконанні не перебував.
Отже, станом на 05 грудня 2025 року, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2012 року у справі № 1527/2-5512/11, Боржниками не виконано.
Посилаючись на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2012 року у справі № 1527/2-5512/11, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» визначає преюдиційну обставину щодо встановленого у рішенні розміру суми заборгованості за Кредитним договором.
Враховуючи що Боржниками своєчасно не виконано грошове зобов`язання за кредитним договором, у них в силу закону (частина друга статті 625 К України) виникає обов`язок сплатити Кредитору поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення, та трьох процентів річних від простроченої суми.
Відповідно до рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2012 року у справі № 1527/2-5512/11, сума заборгованості ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за Кредитним договором N? 014/0054/74/71596 від 15 березня 2007 року становить 417 226,65 доларів США.
Таким чином, станом на 05 грудня 2025 року, сума боргу трьох процентів річних від простроченої суми за Кредитним договором №014/0054/74/71596 від 15 березня 2007 року за період з 03 липня 2017 року по 01 березня 2020 року становить 33 366,70 доларів США. Зазначені обставини стали приводом для звернення з вказаним позовом до суду.
У судове засідання представник позивача не з`явився, через «Електронний суд» надав заяву, в якій просить справу розглядати без її участі.
Відповідачам за зареєстрованим місцем проживання направлялася ухвала про відкриття провадження по справі з копією позовної заяви. В судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце слухання справи повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надали.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч. 8 ст. 178 ЦПК України).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що 15 березня 2007 року між ВІДКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», правонаступником якого с АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/0054/74/71596 (далі - Кредитний договір), згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 163 317,00 доларів США, а Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному розмірі у строк до 15 березня 2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 13,25% річних.
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 15 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 014/0054/74/71596.
06 лютого 2012 року Суворовським районним судом міста Одеси ухвалено рішення у цивільній справі № 1527/2-5512/11 за позовом ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним догвором, яким позов задовольнили. Стягнули на користь ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором № 014/0054/74/71596 від 15 березня 2007 року складає 417 226,65 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ (1 долар США дорівнює 7,9420 гривень) складає 3 313 614,05 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом - 163 305,87 доларів США, що складає 1 296 975,22 гривень; заборгованість за відсотками - 98 539,61 доларів США, що складає 782 601,58 гривень; пеня за прострочення тілу кредиту - 19 192,69 доларів США, що складає 152 428,34 гривень; пеня за прострочення відсотків по кредиту 136 188,48 доларів США, що складає 1 081 608,90 гривень, а також державне мито у розмірі 1700,00 гривень та витрати за інформаційне-технічне забезпечення процесу у розмірі 250,00 гривень. 
29 січня 2025 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОКСІ БАНК» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-75, відповідно до якого АТ «ОКСІ БАНК» набуло права вимоги за Кредитним договором та Договором поруки.
В свою чергу, 29 січня 2025 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-75-1, відповідно до якого ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло права вимоги за Кредитним договором та Договором поруки.
На виконання вищезазначеного рішення суду, Суворовським районним судом міста Одеси видано виконавчі листи № 1527/2-5512/11 задля пред`явлення до виконання.
Згідно відповіді Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) від 12 листопада 2025 року № 198144 стало відомо, що перевіркою АСВП встановлено, що виконавчий лист № 1527/2-5512/11 виданий Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» заборгованості на виконанні не перебував.
Отже, станом на 05 грудня 2025 року, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2012 року у справі № 1527/2-5512/11, Боржниками не виконано.
Відомостей про те, що виконавчі листи по справі № 1527/2-5512/11 пред`являлися до виконання, суду не надано.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.
Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (ст.129 Конституції України).
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст.1291 Конституції України).
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Як встановлено у справі, виконавчий лист № 1527/2-5512/11 виданий Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» заборгованості на виконанні не перебував.
Ураховуючи положення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10. 2016 року, судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» присудженої суми заборгованості збіг.
У позовній заяві представник позивача жодним чином не обумовив про звернення позивача до суду в порядку ч.1 ст.433 ЦПК України із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц висловив правовий висновок про правильне застосування норм права, згідно якого натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Аналогічна позиція Верховним Судом висловлена у постановах по справах №569/12918/16-ц від 02 вересня 2020 року, №442/398/15-ц від 18 березня 2020 року, №390/880/16-ц від 11 грудня 2019 року, №554/9126/20 від 13 березня 2023 року.
У постанові від 13 березня 2023 року по справі №554/9126/20 Верховний Суд також вказав, що пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
Отже, факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню.
У зв`язку із цим вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними.
Належить зазначити, що сплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа. Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників.
При цьому суд враховує не лише право стягувача, а й права боржника, у підсумку обом гарантуючи право на справедливий суд, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у даному випадку правомірно протягом кількох років міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення.
Таким чином, встановивши відсутність обов`язку відповідачів перед позивачем у грошовому зобов`язанні за Кредитним договором № 014/0054/74/71596 від 15 березня 2007 року у зв`язку зі спливом часового проміжку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, очевидним є відсутність правової підстави для стягнення з відповідача на користь позивача можливого похідного зобов`язання, передбаченого ст.625 ЦК України.
Аналогічна позиція Великою Палатою Верховного Суду висловлена у постанові по справі № № 754/511/23 від 11 лютого 2026 року. 
Ураховуючи встановлені у справі фактичні обставини та норми чинного законодавства України в сукупності із правовими висновками Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх безпідставністю.
У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, Конституцією України, ст. 509, 514, 516, 525, 526, 530, 536, 599, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1057 ЦК України, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Повний текст рішення виготовлений 06 квітня 2026 року.

Суддя    І.О. Поліщук