ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 р. 	Справа № 480/5565/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 08.10.25 у справі № 480/5565/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі за текстом також – відповідач), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції щодо зарахування до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 06.05.2018 до 02.10.2020 у Державній кримінально- виконавчій службі України;
- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції зарахувати до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 06.05.2018 до 02.10.2020 у Державній кримінально-виконавчій службі України в календарному обчисленні 02 роки 04 місяці 27 днів та в пільговому обчисленні 03 роки 05 місяці 10 днів.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 06.05.2018 до 02.10.2020 у Державній кримінально - виконавчій службі України.
Зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 06.05.2018 до 02.10.2020 у Державній кримінально-виконавчій службі України в календарному обчисленні 02 роки 04 місяці 27 днів та в пільговому обчисленні 03 роки 05 місяці 10 днів.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1211,20 гривень.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що зарахування позивачу судом першої інстанції періоду служби в ДКВС до стажу служби в поліції є безпідставним, оскільки у встановленому частиною другою статтею 78 Закону № 580-VIII вичерпному переліку складових (посад, періодів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції – відсутня така складова як період служби в ДКВС. Окрім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що при вирішенні питання зарахування стажу служби поліцейським слід керуватись положеннями спеціального законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, а не нормами загального законодавства. Також, відповідач зауважує, що рішення суду першої інстанції про зобов`язання Департаменту зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції вислугу років в ДКВС в пільговому обчисленні, прийнято без урахування тих фактів, що позивач: на час звернення до суду з позовною заявою перебував та перебуває і на теперішній час у трудових відносинах з Департаментом; не має достатньої, визначеної Законом України № 2262-ХІІ, календарної вислуги років в поліції для визначення права на призначення пенсії, а відтак передумови для здійснення обрахунку вислуги років позивача і зарахування до неї пільгової вислуги років – відсутні.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 06.05.2018 до 02.10.2020 позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби. Наказом № 140/ОС-20 від 02.10.2020 позивача звільнено зі служби в органах ДКВС за власним бажанням. Вислуга років станом на 02.10.2020 складала у календарному обчисленні 12 років 00 місяці 07 днів, у пільговому обчисленні 13 років 00 місяці 07 днів.
На теперішній час позивач проходить службу в Управлінні стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 1-го відділу (боротьби з організованими злочинними групами та злочинними організаціями) та дізнався про те, що до стажу служби в поліції не враховується стаж проходження служби в лавах Державної кримінально - виконавчої служби України.
На підставі вищезазначеного позивач звернувся з відповідним рапортом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України з метою надання інформації про стаж служби в поліції та про зарахування до календарної вислуги років службу в Державній кримінально - виконавчій службі України.
06.06.2025 отримав відповідь на рапорт за вих. № 22137/01-2025 від 06.06.2025, в якому зазначено, що станом на 06.06.2025 стаж служби в поліції становить 13 років 02 місяці 28 дні та відповідно до ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію України" вислуга років у Державній кримінально - виконавчій службі України не зараховується до стажу служби в поліції.
Не погодившись з такими діями відповідача щодо незарахування до вислуги років у поліції періоду служби у Державній кримінально-виконавчій службі, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав та інтересів позивача у публічно-правових відносинах.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1-3 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VIII (далі за текстом - Закон № 580-VIII) стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони ( зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2509-VIII від 12.07.2018 року, до вказаних змін - час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих); 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Частинами 3, 4 статті 78 Закону № 580 передбачено, що під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Приписами підпунктів 3-6 пункту 7 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580 зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк: прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.
Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
Водночас ч. 5 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 за № 2713-IV (далі за текстом Закон - № 2713) передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
У попередніх редакціях ч. 5 ст. 23 Закону № 2713 було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.
Системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.
Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 за № 3460-IV.
Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Крім того, частиною першою статті 6 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Отже, на позивача, під час проходження ним служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому поліції. Тобто всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Так, на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України "Про державну службу"), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому поліції, у тому числі й дія статей 22, 23 Закону України "Про міліцію" та відповідні норми Закону України "Про Національну поліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 за № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.
З огляду на зазначене, враховуючи тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивача, функції, які ним виконувались на момент проходження служби, статус позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж служби в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань має зараховуватись до стажу служби в поліції, що дає право, зокрема на встановлення надбавки за вислугу років.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20, від 01.08.2023 у справі № 240/30024/21, від 06.02.2025 у справі № 140/856/24.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Посилання відповідача на те, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у переліку, визначеному статтею 78 Закону № 580, а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, є неприйнятними, оскільки чинним на час проходження позивачем служби в органах поліції та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах кримінально-виконавчої служби, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до п.3 ч.2 ст. 78 Закону № 580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при визначенні стажу службу в поліції позивача діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.
Отже, висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 06.05.2018 до 02.10.2020 у Державній кримінально - виконавчій службі України з покладенням по відповідача обов`язку зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 06.05.2018 до 02.10.2020 у Державній кримінально-виконавчій службі України, є обґрунтованим і законним.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Разом із тим щодо задоволених судом першої інстанції позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років в календарному обчисленні 02 роки 04 місяці 27 днів та в пільговому обчисленні 03 роки 05 місяці 10 днів, колегія суддів зауважує на таке.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Водночас суд ураховує, що право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.
Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
За відсутності ж спору відсутні й підстави для судового реагування, оскільки відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Тобто захисту адміністративним судом підлягають лише порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
У даному випадку, приймаючи до уваги те, що станом на день розгляду справи відсутнє рішення відповідача про зарахування до стажу служби в поліції позивача, наявної на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислуги років з 06.05.2018 по 02.10.2020 у Державній кримінально-виконавчій службі України, вимоги позивача про зарахування до стажу служби в поліції вислугу років в календарному обчисленні 02 роки 04 місяці 27 днів та в пільговому обчисленні 03 роки 05 місяці 10 днів є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки наразі спір з приводу вказаних обставин відсутній.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції у відповідній частині неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування в частині рішення суду першої інстанції та прийняття в цій частині постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України - задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 у справі № 480/5565/25 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 вислугу років в календарному обчисленні 02 роки 04 місяці 27 днів та в пільговому обчисленні 03 роки 05 місяці 10 днів.
Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Викласти абзац 3 резолютивної частини рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 у справі № 480/5565/25 в такій редакції:
"Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 06.05.2018 до 02.10.2020 у Державній кримінально-виконавчій службі України".
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 у справі № 480/5565/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   В.Б. Русанова