Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 р. 	Справа № 520/25888/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/25888/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви просив суд:
- визнати незаконною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 - в особі підпорядкованої їй військової частини НОМЕР_2 - із невключення ОСОБА_1 до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) про виплату додаткових винагород за квітень 2023 у розмірі 100 000,00 грн./міс. з 02.04.2023 по 25.04.2023;
- визнати незаконною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 - в особі підпорядкованої їй військової частини НОМЕР_2 - із недовиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РН ОКПП НОМЕР_3 , додаткової винагороди під час дії воєнного стану за безпосередню участь у бойових діях з 02.04.2023 по 25.04.2023 в сумі 53 666,67 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 по справі № 520/25888/25 визнати незаконним та скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вважає неспроможними і невідповідними дійсності висновки суду першої інстанції про нібито недостатність наданої ним довідки військової частини НОМЕР_2 про участь у бойових діях і заходах від 14.11.2023 № 4124 (яка як на підставу посилається на бойові документи командування) як доказу безпосереднього виконання ним бойових завдань на лінії бойового зіткнення з противником. Зазначає, що навіть якщо бойові документи щодо позивача за спірний період у військовій частині і не були знайдені, про що відповідач заявляє у виданій самому собі довідці від 23.10.2025 № 1656/14387, це не означає, що вони були відсутні в 2023 році коли мала бути виплачена відповідна додаткова винагорода, оскільки їх наявність підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 14.11.2023 № 4124. Звертає увагу, що довідка військової частини НОМЕР_2 про участь позивача у бойових діях і заходах від 14.11.2023 № 4124 формувалася не у військовій частині НОМЕР_1 , а у військовій частині НОМЕР_2 , яка була потім ліквідована, правонаступником якої стала військова частина НОМЕР_1 , до якої були передані всі матеріали ліквідованої військової частини.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що відомості та документи про участь позивача у період з 02.04.2023 по 25.04.2023 в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), відсутні. Вважає, що довідка військової частини НОМЕР_2 від 14 листопада 2023 року № 4124 (яку подав до суду ОСОБА_1 ) про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, долучена позивачем до позовної заяви, не є підставою для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць, оскільки до ця довідка охоплює виконання усіх завдань із забезпечення військовослужбовцем заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, за які виплачувалась винагорода 30 тис, 50 тис, 100 тис грн. Вказав, що позивач пропустив строк звернення до суду. Просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 у справі № 520/25888/25 - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що з 24.03.2022 по 08.11.2023 позивач проходив службу у складі підпорядкованих військових частин НОМЕР_4 і НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 і 226 окремі батальйони ТРО), які на правах окремих батальйоні входили до складу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_6 окремої бригади ТРО).
Вважаючи, що відповідачем не у повному обсязі проведена виплата додаткової винагороди у період з 02.04.2023 по 25.04.2023 (23) дні із розрахунку 100 000 грн. у місяць та вважаючи що має право на виплату йому 53 666,67 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем здійснено нарахування та виплата додаткової винагороди із розрахунку 30000 грн та 100000 на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період 01 квітня по 25 квітня 2023 року та з 26 квітня по 30 квітня 2023 року та судом не встановлено будь-яких ознак протиправності в діях відповідача щодо виплати позивачу відповідно до постанови №168 додаткової винагороди у вказаному розмірі.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, до грошового забезпечення військовослужбовців входять посадовий оклад, оклад за званням, щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення (надбавки, премії тощо). Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Воно повинно покривати потреби ЗСУ та інших військових формувань. Порядок його виплат встановлюють Міністр оборони України та керівники відповідних органів.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», якою, зокрема, передбачено виплату додаткової винагороди під час воєнного стану.
Пункт 1 Постанови КМУ № 168 встановлює, що протягом воєнного стану військовослужбовцям (ЗС, СБ, СЗР, ГУР МО, НГ, ДПС, УДО, Держспецзв`язку, ДССТ, військовим прокурорам ОГП, особам ДСНС, співробітникам ССО та ін.) виплачується додаткова винагорода: для більшості – 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а для тих, хто бере безпосередню участь у бойових діях чи заходах з безпеки – до 100 000 гривень на місяць з пропорційним розрахунком.
Реалізація приписів Постанови КМУ № 168 вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених абзацом першим пункту 1 цієї постанови, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах.
Для належного виконання вимог Постанови КМУ № 168 Міністр оборони оперативно врегулював питання виплати додаткової винагороди через директиви від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298 та від 18.04.2022 № 248/1529, доведені у формі телеграм до кожної військової частини, які діяли до 01.06.2022, а потім окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (далі – Окреме доручення), якими надав тлумачення терміну «безпосередня участь у бойових діях або заходах з нацбезпеки і оборони», встановив порядок визначення районів бойових дій, вимоги до документального підтвердження та обов`язки командирів щодо організації належного документування.
Телеграмами (зі змінами, які застосовувалися до 01.06.2022) встановлювали, що «безпосередня участь» – це виконання бойових завдань у складі військових частин та створених діючих угруповань військ Сил оборони держави, що ведуть бойові дії в установлених районах. Щомісячна додаткова винагорода становить 100 000 грн для тих, хто бере безпосередню участь (пропорційно фактичному часу участі), і 30 000 грн для інших військовослужбовців. Райони ведення бойових дій визначаються наказами Головнокомандувача ЗСУ (пункт 3). Документальне підтвердження участі (пункт 4) проводиться на підставі бойового наказу, журналу бойових дій та рапорту; для військовослужбовців, що перебувають у відрядженні, використовується довідка командувача. Пунктами 5 та 6 визначено, що виплата винагороди здійснюється за наказами командирів військових частин, які мають бути видані до 5 числа наступного місяця.
Окремим дорученням від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (що застосовувалося з 01.06.2022) (пункт 1) Міністр оборони визначив поняття «безпосередня участь», що охоплює, зокрема виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.
У пункті 3 Окремого доручення зазначено, що райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави – відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.
Документальне підтвердження участі здійснюється на підставі:
– бойових наказів (розпоряджень);
– журналів (вахтових, оперативних), бойових донесень;
– рапортів командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця, включаючи тих, що перебувають у доданих чи оперативно підпорядкованих підрозділах.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Пункт 4 доручення зобов`язує командирів військових частин, до яких відряджені військовослужбовці з інших управлінь, щомісячно до 5 числа повідомляти установи за місцем їх штатної служби про наявність документального підтвердження участі у бойових діях чи заходах за попередній місяць згідно з формою, зазначеною у додатку № 1.
Пунктом 5 встановлено, що виплата додаткової винагороди (100 000 або 30 000 гривень) здійснюється на підставі наказів, виданих командирами військових частин або керівниками вищих органів для командирів, причому накази щодо виплати 100 000 гривень мають містити посилання на бойовий наказ або розпорядження.
Пункт 6 передбачає, що накази про виплату за попередній місяць повинні бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою № 168, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні.
При цьому, правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.
В умовах збройної агресії рф проти України важливим залишається питання належного соціального захисту військовослужбовців, які беруть участь у захисті державного суверенітету України. У військово-соціальній сфері матеріальне забезпечення є аналогом системи гарантій у системі соціального захисту населення і включає професійні винагороди та премії тим військовослужбовцям, які виконують обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Безумовно, система матеріального забезпечення військовослужбовців виконує стимулювальну функцію, що, крім патріотизму, є потужною мотивацією і адекватною відповіддю держави, яка піклується про військовослужбовців під час дії воєнного стану.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Таким чином, Україна зобов`язана вживати всіх можливих заходів для мотивації військовослужбовців та забезпечення соціальної підтримки членів їхніх сімей.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їхньої службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Спірні правовідносини, які склались у цій справі, виникли у зв`язку з невиплатою збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди військовослужбовцю, який проходив службу у складі підпорядкованих військових частин НОМЕР_4 і НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 і 226 окремі батальйони ТРО), які на правах окремих батальйоні входили до складу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_6 окремої бригади ТРО) за період з 02.04.2023 по 25.04.2023.
За висновками суду першої інстанції, позивач в якості підстави для виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн надав суду довідку в/ч від 14.11.2023 № 4124 щодо участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в період з 24.03.2022 по 31.12.2022 та з 02.04.2023 по 10.05.2023 у населених пунктах Петровське, Гусарівка, Проходи, Веселе, Зелене, Нескучне Харківеькой області, м. Бахмут Донецької області. (а.с. 13).
При цьому, суд вважав, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що позивач увесь спірний період (з 02.04.2023 по 10.05.2023) постійно виконував бойові завдання (розпорядження), які б відповідали зазначеним умовам, а тому надана довідка не може бути беззаперечним доказом та підставою для виплати 100000 грн, у відповідності до постанови КМУ №168.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 30.03.2023 № 10/4/151дск місцем дислокації управління та штабу визначено населений пункт Дружківка Донецької області (Дружківська міська територіальна громада), за характером поставлених завдань ОСОБА_1 з 01 квітня по 25 квітня 2023 року перебував та виконував завдання саме в даному населеному пункті.
Згідно наказу Головнокомандувача ЗС України від 01.05.2023 № 111 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» населений пункт Дружківка Донецької області (Дружківська міська територіальна громада) до районів воєнних (бойових дій) у квітні 2023 року не віднесено.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відомості та документи про участь позивача ОСОБА_1 у період з 02.04.2023 по 25.04.2023 в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), відсутні.
Колегія суддів зазначає, що практика Верховного Суду свідчить, що виплата додаткової винагороди у розмірі до 100 000 гривень обумовлена участю у бойових діях або заходах, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, та підтвердженням цих обставин відповідними документами.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2024 року у справі № 560/12539/22, від 28 травня 2024 року у справі № 560/1200/23, від 06 червня 2024 року у справі № 200/706/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 120/4953/23 підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах може бути довідка командира військової частини (установи), до якої для виконання завдань відряджений військовослужбовець. За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який її видав.
За позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 20 червня 2024 року справа №460/6992/23 (позивачем у якій є військовослужбовець ЗСУ), підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи , до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Довідка, видана керівником органу військового управління або штабу, є підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях чи заходах з національної безпеки.
За постановою Верховного Суду від 21.03.2024 (справа № 560/12539/23) відповідальність за зміст таких довідок несе уповноважений командир, який їх видав.
Зміст цих документів може бути поставлено під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного або навмисного спотворення фактичних даних, або у випадку втрати/знищення документів у бойових умовах, що засвідчується іншими доказами.
Колегія суддів зауважує, що надана позивачем довідка Військової частини НОМЕР_2 від 14.11.2023 № 4124 про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в період з 24.03.2022 по 31.12.2022 та з 02.04.2023 по 10.05.2023 у населених пунктах Петровське, Гусарівка, Проходи, Веселе, Зелене, Нескучне Харківської області, м. Бахмут Донецької області видана на підставі бойового розпорядження командира Сил оборони Харкова від 12.03.2022 №1 25дск, командира в/ч НОМЕР_1 від 15.09.2022 р. №1/93/93 дск, витягу з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_4 (інв. № 50дск), витяги із наказів командира військової частини НОМЕР_4 від 25.04.2022 № 28, від 01.05.2022 №30, від 02.06.2022 № 54, від 04.07.2022 № 109, від 03.08.2022 № 165, від 03.09.2022 № 224, від 03.10.2022 № 282, від 03.11.2022 № 331, від 03.12.2023 № 369, від 03.01.2023 № 6, БР командира в/ч НОМЕР_1 від 02.04.2023 р №1/9/316дск, від 01.05.2023 р. №1/9/688дск, витяги з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 (інв. № 119дск), витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 07.05.2023 №256, від 05.06.2023 №402 (а.с. 13).
Доказів на підтвердження того, що довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 14.11.2023 № 4124, містить недостовірну інформацію, зокрема в частині підстав її видачі та періоду безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у населених пунктах Петровське, Гусарівка, Проходи, Веселе, Зелене, Нескучне Харківської області, м. Бахмут Донецької області, відповідачем не надано.
Доводи відповідача стосовно того, що у спірний період позивач виконував бойові завдання, які не передбачають виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження наведеного.
Надана відповідачем довідка від 23 жовтня 2025 року № 1656/14387, якою встановлено, що інформація у бойових документах щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 за період з 01 квітня по 25 квітня 2023 року у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки та оборони в районі ведення бойових дій відсутня, не є належним доказом на спростування відомостей, вказаних у довідці Військової частини НОМЕР_2 від 14.11.2023 № 4124.
Таким чином, беручи до уваги, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів є, зокрема, журнал бойових дій, бойові розпорядження, а довідка стосовно безпосередньої участі позивача у бойових діях від 14.11.2023 № 4124 року складена, зокрема, на підставі бойового розпорядження командира Сил оборони Харкова від 12.03.2022 №1 25дск, командира в/ч НОМЕР_1 від 15.09.2022 р. №1/93/93 дск, витягу з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_4 (інв. № 50дск), БР командира в/ч НОМЕР_1 від 02.04.2023 р №1/9/316дск, від 01.05.2023 р. №1/9/688дск, витягів з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_2 (інв. № 119дск), колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі збільшеному до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 02.04.2023 по 25.04.2023.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 у розмірі, збільшеної до 100000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 02.04.2023 по 25.04.2023.
На підставі викладеного, колегія судів вважає, що для ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 у розмірі, збільшеному до 100000 гривень за період з 02.04.2023 по 25.04.2023, в розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, з урахуванням фактично виплачених сум.
Доводи апеляційної скарги позивача приймаються колегією суддів в якості належних.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 по справі № 520/25888/25 скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 у розмірі, збільшеної до 100000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 02.04.2023 по 25.04.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 у розмірі, збільшеному до 100000 гривень за період з 02.04.2023 по 25.04.2023 в розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, з урахуванням фактично виплачених сум . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   З.Г. Подобайло