ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 766/2228/24
провадження № 61-9433св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Зуб І. Ю., та постанову Херсонського апеляційного суд від 16 липня 2025 року, ухвалену у склад колегії суддів: Склярської І. В., Базіль Л. В., Бездрабко В. О., касаційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на додаткову постанову Херсонського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Склярської І. В., Базіль Л. В., Бездрабко В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 
Короткий зміст позовної заяви

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі - АТ «Херсонська ТЕЦ») про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що з серпня 2019 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем, займала посаду завідувача виробництва структурного підрозділу «Їдальня».
09 листопада 2023 року правління АТ «Херсонська ТЕЦ» прийняло рішення, на підставі якого діяльність структурного підрозділу «Їдальня» призупинено з 15 січня 2024 року до 31 грудня 2024 року, вирішено вжити заходів щодо припинення дії трудових договорів з працівниками структурного підрозділу. Рішення правління мотивовано збитковістю наведеного структурного підрозділу. На виконання цього рішення, 14 листопада 2023 року АТ «Херсонська ТЕЦ» видало наказ № 274 про скорочення штатних посад, зокрема, посад у структурному підрозділі «Їдальня».
15 січня 2024 року видано наказ 14-к про припинення трудового договору із працівниками структурного підрозділу «Їдальня» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Згодом позивач з`ясувала, що дію трудового договору щодо неї відповідач призупинив на період дії воєнного стану.
Посилаючись на те, що передбачені статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» підстави для призупинення дії трудового договору у спірних правовідносинах відсутні, те, що незаконні дії відповідача фактично призвели до припинення з нею трудових відносин, що заборонено статтею 184 КЗпП України, оскільки вона є одинокою матір`ю, на утриманні якої перебуває двоє неповнолітніх дітей; позбавили її можливості стати на облік в Центрі зайнятості для пошуку іншої роботи та отримання допомоги з безробіття. Отже, залишили без засобів для забезпечення життєдіяльності її та дітей. 
Згодом вона дізналася про існування наказу від 11 січня 2024 року № 16-к про призупинення з нею трудового договору та про акти від 12 та 15 січня 2024 року, відповідно до яких вона відмовилася від ознайомлення з цим наказом. 

Збільшивши предмет позову, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати наказ АТ «Херсонська ТЕЦ» від 11 січня 2024 року № 16-к про призупинення укладеного з нею трудового договору, поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та інші, передбачені законодавством виплати, вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ АТ «Херсонська ТЕЦ» від 11 січня 2024 року № 16-к про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що не встановлено обставин неможливості відповідача у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України надати позивачу роботу, як і неможливість позивача виконувати цю роботу, тому оспорюваний наказ про призупинення дії укладеного із ОСОБА_1 трудового договору на підставі статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є протиправним та підлягає скасуванню.
Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що призупинення дії трудового договору не тягне за собою звільнення працівника та припинення трудових відносин з ним, тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2024 року, постановленою у складі судді Зуб І. Ю., у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Андрюка А. М. про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що позивач не надала доказів укладення договору про надання правової допомоги з адвокатом Андрюком А. М. 

Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 16 липня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Херсонська ТЕЦ» залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року задоволено.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року 
в оскарженій частині скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Стягнуто з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час незаконного призупинення дії трудового договору у сумі 397 073,20 грн без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2024 року задоволено частково. 
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правову допомогу задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 11 407,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині незаконності призупинення дії трудового договору з позивачем, суд апеляційної інстанції вважав, що його висновки в цій частині ґрунтуються на нормах матеріального права та встановлених судом першої інстанції обставинах справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору й задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції встановив, що незаконні дії відповідача позбавили позивача можливості працювати, тому суд першої інстанції мав покласти на відповідача обов`язок відшкодувати ОСОБА_1 середній заробіток за час незаконного призупинення дії трудового договору.
Встановивши середньоденний заробіток позивача, суд апеляційної інстанції стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за 394 дні. При цьому вказав, що не встановив вину працівника у розгляді позовної заяви більше року. 

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції вказав, що надані позивачем докази щодо наявності підстав для стягнення витрат на правову допомогу мали бути враховані. При цьому взяв до уваги заяву відповідача про зменшення витрат на правову допомогу та вимоги статті 137 ЦПК України. 
Надаючи оцінку доводам заявника, суд апеляційної інстанції виходив із визначеного заявником розміру гонорару у сумі 14 762,00 грн, урахував відсутність обґрунтувань щодо його збільшення до 16 654,00 грн, завищення суми за трьома видами послуг, відсутність підстав для врахування послуги за годину участі у судових засіданнях у розмірі 1 514,00 грн та підготовку заяви на усунення недоліків позовної заяви у розмірі 757,00 грн. Суд апеляційної інстанцій задовольнив заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 11 407,00 грн.

Додатковою постановою Херсонського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у сумі 1 857,24 грн та за подання апеляційної скарги на рішення суду у сумі 2 787,00 грн
Стягнуто з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, надану за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, у сумі 12 000,00 грн.
Іншу частину цієї заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, надану за апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції, залишено без розгляду.

Частково задовольняючи заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, понесену у суді апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції врахував, що представник позивача у апеляційній скарзі від 09 листопада 2024 року на рішення суду першої інстанції повідомив, що позивачем будуть понесені судові витрати, пов`язані з отриманням професійної (правової) допомоги у суді апеляційної інстанції, розмір та докази понесення яких буде надано додатково відповідно до вимог статті 137 ЦПК України. Натомість апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції не містить клопотань (заяв) про розмір понесених витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

Надавши оцінку доводам, викладеним заявником у заяві про ухвалення додаткового рішення та відповідачем у заяві про зменшення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції вказав, що заява представника позивача про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на правову допомогу, подана у порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України, за підготовку та подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, підлягає залишенню без розгляду, оскільки заявник до судових дебатів не заявив про наявність таких витрат. 
Натомість заява представника позивача про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на правову допомогу, подану у порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України, щодо відшкодування витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції (оскарження рішення суду по суті спору), підлягає частковому задоволенню за наявності підстав для зменшення заявлених витрат на правову допомогу до суми у розмірі 12 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У липні 2025 року представник АТ «Херсонська ТЕЦ» - адвокат Єрашов І. Є. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 16 липня 2025 року, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. 

У вересні 2025 року представник АТ «Херсонська ТЕЦ» - адвокат Єрашов І. Є. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Херсонського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року, в якій просило суд скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткової постанови. 

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2025 року касаційну скаргу АТ «Херсонська ТЕЦ» на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Херсонська ТЕЦ», витребувано справу із Херсонського міського суду Херсонської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги, зупинено виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року та постанови Херсонського апеляційного суду від 16 липня 2025 року до закінчення перегляду справи у касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2025 року касаційну скаргу АТ «Херсонська ТЕЦ» на додаткову постанову суду апеляційної інстанції залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Херсонська ТЕЦ», витребувано справу із Херсонського міського суду Херсонської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги, зупинено виконання додаткової постанови Херсонського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року до закінчення перегляду справи у касаційному порядку.

У вересні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У березні 2026 року представник АТ «Херсонська ТЕЦ» - адвокат Єрашов І. Є. подав до Верховного Суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У силу імперативних приписів частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати нові докази, а тому заява про долучення доказів залишається без розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга АТ «Херсонська ТЕЦ» на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції по суті спору мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Підставами касаційного оскарження зазначає те, що:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) та у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19, від 11 листопада 2020 року у справі № 922/53/19, від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292св23), від 13 липня 2023 року у справі № 5015/1187/11 (914/1193/22), від 14 вересня 2023 року у справі № 754/5488/22 (провадження № 61-6588св23), від 27 листопада 2023 року у справі № 603/761/19 (провадження № 61-11063св23), від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22 (провадження № 61-6897св23), від 14 лютого 2024 року у справі № 201/791/23 (провадження № 61-11881св23), від 28 лютого 2024 року у справі № 465/3919/22 (провадження № 61-17848св23), від 06 березня 2024 року у справі № 243/442/23 (провадження № 61-417св24), від 24 липня 2024 року у справі № 748/1993/22 (провадження № 61-6878св24);
- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме застосування судом глави 53 ЦК України (щодо укладення договору про надання правничої допомоги); статей 176, 264, 367, 374 ЦПК України.

Суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Суди попередніх інстанцій не застосували статтю 43 Конституції України, статтю 10 Закону України «Про охорону праці» (охорона праці жінок) та статтю 153 КЗпП України (створення безпечних і нешкідливих умов праці).

Завдання відповідача в умовах воєнної агресії забезпечити функціонування критичної інфраструктури.
Заявник зазначає, що до суду першої інстанції надавалися докази про те, що у правовідносинах, які склалися між сторонами, неможливо для обох сторін створити умови праці та виконувати обов`язки. Ця неможливість спричинена саме військовою агресією проти України. ОСОБА_1 займає посаду завідувача виробництва структурного підрозділу «Їдальня». Тобто ця посада не є безпосередньо задіяною у забезпеченні роботи критичної інфраструктури. Позивачка на день призупинення трудового договору мала двох неповнолітніх дітей. Фактично відповідач (підприємство) знаходиться в одному кілометрі від річки Дніпро, яке з 11 листопада 2022 року і до цього часу розмежовує деокуповані території міста Херсону з тимчасово окупованими територіями формуваннями російської федерації. Будівля структурного комплексу «Їдальня» також знаходиться в цьому місці і не може використовуватися з 11 листопада 2022 року за призначенням в умовах постійних обстрілів. Це було однією з причин припинення діяльності їдальні.

Суд апеляційної інстанції мав застосувати норми права, з урахуванням фактичних обставин справи, не зважаючи на відсутність посилань на ці норми зі сторони АТ «Херсонська ТЕЦ». 

Заявник указує, що згідно зі статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відповідач не може забезпечити ОСОБА_1 роботу у структурному підрозділі «Їдальня» у зв`язку із призупиненням його діяльності, а ОСОБА_1 не може виконувати покладені на неї посадовою інструкцією трудові обов`язки. Ті обов`язки, які зазначені у посадовій інструкції завідувача виробництва структурного підрозділу «Їдальня», не дають правових підстав виконувати трудові обов`язки в юридичному відділі, у котельно-турбінному цеху, відділу кадрів, бухгалтерії тощо. Позивачка є одинокою матір`ю і має гарантії, визначені положеннями КЗпП України, однак це не впливає на застосування роботодавцем приписів статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» щодо призупинення дії трудового договору з позивачкою.

Позивачка у заяві про звільнення підтвердила факт неможливості виконувати роботу у місті Херсоні з підстав постійних обстрілів цього міста.
Суд першої інстанції мав повернути позовну заяву, подану представником ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, оскільки заяву подано особою, яка не має права її підписувати.

Заявник указує, що суди надали неправильну оцінку зібраним доказам, оскільки адвокат Андрюк А. М. не підписав зі свого боку договір про надання правової допомоги з позивачем, отже, у нього не виникло права формувати ордер та подавати, підписувати позов від мені ОСОБА_1 до суду.

Крім того, сторони цього договору не визначили умови укладання договору за допомогою електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП), а тому заявник не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що позовна заява подана через підсистему «Електронний суд», тому вважається, що договір підписаний за допомогою ЕЦП.

Суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачка визначила ціну позову - 185 724,00 грн, натомість суд апеляційної інстанції стягнув суму у розмірі 397 073,20 грн. 

Касаційна скарга АТ «Херсонська ТЕЦ» на додаткову постанову суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Підставами касаційного оскарження заявник зазначив відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування судом апеляційної інстанції частини шостої статті 141, статей 251, 252, 431 ЦПК України, частин другої та третьої статті 639 ЦК України та статті 7 Закону України «Про судовий збір» та те, що суд не дослідив зібрані у справі докази.

Суд не дослідив зібрані у справі докази, а саме суд не дослідив повноваження адвоката. Укладений між позивачем та її адвокатом договір не набрав чинності, оскільки не підписаний адвокатом. Сторони не погодили його підписання за допомогою ЄЦП. Ордер сформований на підставі договору про надання правничої допомоги, який не набрав чинності, отже, у адвоката не виникло право на формування ордера. 

Крім того, позивачка сплатила судовий збір за вимогу майнового характеру, а саме стягнення середнього заробітку у сумі 1 857,24 грн на підставі ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху. Однак така вимога не має сплачуватися позивачем, що визначено Законом України «Про судовий збір», про що зазначено у постанові апеляційного суду. Задоволення цієї позовної вимоги є підставою для стягнення судового збору з роботодавця у дохід держави. Однак стаття 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачає підстав для повернення судового збору за обставин, що складися у цій справі. Заявник уважає, що зазначена обставина стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи особи, яка подала відзиви на касаційну скаргу

У серпні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Андрюк А. М. подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу АТ «Херсонська ТЕЦ» залишити без задоволення, постанову Херсонського апеляційного суду від 16 липня 2025 року - без змін.
Просив стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» витрати на правничу допомогу, понесені у суді касаційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з АТ «Херсонська ТЕЦ», займає посаду завідувача виробництва їдальні.

Із протоколу № 27/11-2023 від 09 листопада 2023 року засідання правління АТ «Херсонська ТЕЦ» встановлено, що 09 листопада 2023 року правління прийняло рішення призупинити діяльність структурного підрозділу «Їдальня» з 15 січня 2024 року до 31 грудня 2024 року у зв`язку із його збитковістю. У наведеному протоколі вказаний період дослідження доходів та витрат структурного підрозділу «Їдальня» за 2021 - 2022 роки та перше півріччя 2023 року, із якого встановлено, що цей структурний підрозділ є збитковим, починаючи із 2021 року.

Питання призупинення діяльності їдальні, на підставі вказаного протоколу погоджено на засіданні профспілкового комітету від 14 листопада 2023 року.

14 листопада 2023 року, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, на виконання рішення правління АТ «Херсонська ТЕЦ» від 09 листопада 2023 року (протокол № 27/11-2023), АТ «Херсонська ТЕЦ»» видало наказ № 274, яким скоротило штатні посади, зазначені у додатку 1 до наказу, та виключило їх із штатного розпису з 15 січня 2024 року.

Згідно з додатком 1 до наказу від 14 листопада 2023 року № 274 скороченню та виключенню із штатного розпису підлягають посади: завідувача виробництва їдальні, дві посади кухара 4 розряду їдальні, одна посада кухара 3 розряду їдальні, дві посади кухонного робітника 2 розряду їдальні, посада прибиральника службових приміщень їдальні.

Відповідно до пункту 2 наказу від 14 листопада 2023 року № 274 у додатку 2 затверджено список осіб, які працюють на штатних посадах та які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням штату. У цьому додатку відсутнє прізвище ОСОБА_1 

15 січня 2024 року, з метою усунення розбіжностей у документах та дотримання вимог законодавства про працю, наказом № 16 відповідач вніс зміни до наказу від 14 листопада 2023 року № 274 «Про скорочення штату». Згідно з якими, зокрема виключена із додатку переліку посад, які підлягають скороченню, посада завідувача виробництва їдальні.

Відповідно до наказу від 11 січня 2024 року № 16-к дію трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 , завідувачем виробництвом їдальні, призупинено з 15 січня 2024 року на період дії воєнного стану. Вказано, що цей наказ прийнято на виконання рішення правління АТ «Херсонська ТЕЦ» від 09 листопада 2023 року, протокол № 27/11-2023 року, на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у зв`язку із неможливістю обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Відповідно до пункту 5 цього наказу відділу управління персоналом наказано під час призупинення дії трудового договору пропонувати ОСОБА_1 вакантні посади або можливість укладення строкового трудового договору на час відсутності основного працівника, з урахуванням її освіти та досвіду роботи.

Створена АТ «Херсонська ТЕЦ» комісія 12 січня 2024 року та 15 січня 2024 року склала акти про те, що 11 січня 2024 року ОСОБА_1 запрошена (через робочий номер телефону) до відділу кадрів для ознайомлення з наказом від 11 січня 2024 року № 16-к, однак відмовилась це зробити, а прибувши до відділу кадрів для ознайомлення з наказом № 16-к (дата прибуття в акті не зазначена), відмовилась його підписувати.

ОСОБА_1 має статус одинокої матері, яка виховує двох неповнолітніх дітей. 

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявники зазначили неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);
- суд не дослідив зібрані докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційні скарги АТ «Херсонська ТЕЦ» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного чи надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тут і надалі - в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору із працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Верховний Суд у своїх постановах від 15 вересня 2023 року у справі № 161/7449/22 (провадження № 61-735св23), від 28 лютого 2024 року у справі № 465/3919/22 (провадження № 61-17848св23), від 14 лютого 2024 року у справі № 464/2944/23 (провадження № 61-13092св23) неодноразово висловлював позицію щодо обов`язку суду з`ясовувати, а відповідача - довести, неможливість надання та виконання такої роботи.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, позивач указувала, що відповідач призупинив з нею дію трудового договору, не забезпечив її іншою роботою, яку вона могла б виконувати на підприємстві, натомість відповідач, спростовуючи доводи позивача, вказував про відсутність можливості забезпечити безпечні умови праці для позивача.

На підтвердження своїх доводів АТ «Херсонська ТЕЦ» указувало, що його завданням в умовах воєнної агресії є забезпечення функціонування критичної інфраструктури міста. Позивач, будучи матір`ю двох неповнолітніх дітей, у заяві про звільнення як підставу вказувала неможливість виконувати свою роботу у м. Херсоні під постійними обстрілами.

З цієї ж причини (постійні обстріли) АТ «Херсонська ТЕЦ» не мало змоги особисто ознайомити позивачку з наказами та пропозиціями про роботу, про що надала докази (том 1, а. с. 38-44, 51-53, 56, 64-70). 

Представник позивачки у відповіді на відзив не заперечував той факт, що складні умови праці ОСОБА_1 були причиною того, що позивачка особисто не могла ознайомитися з наказами відповідача, вся переписка щодо призупинення трудового договору з нею велась через месенджер, при цьому представник уважав такий спосіб комунікації порушенням прав позивачки, визначених статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (том 1, а. с.124-133).

У касаційній скарзі на судові рішення по суті спору АТ «Херсонська ТЕЦ» вказувало, що до суду першої інстанції надавалися докази того, що у правовідносинах, які склалися між сторонами, неможливо для обох сторін створити умови праці та виконувати обов`язки. Ця неможливість спричинена саме військовою агресією російської федерації проти України. ОСОБА_1 займає посаду завідувача виробництва структурного підрозділу «Їдальня». Тобто ця посада не є безпосередньо задіяною у забезпеченні роботи критичної інфраструктури. Позивач на день призупинення трудового договору мала двох неповнолітніх дітей. Фактично відповідач (підприємство) знаходиться в одному кілометрі від річки Дніпро, яка з 11 листопада 2022 року і до цього часу розмежовує деокуповані території міста Херсону з територіями, які тимчасово окуповані формуваннями російської федерації. Будівля структурного комплексу «Їдальня» також знаходиться в цьому місці і не може використовуватися з 11 листопада 2022 року за призначенням в умовах постійних обстрілів. Це було однією з причин припинення діяльності їдальні.

Як наголошено у Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи не вжив усіх необхідних заходів для виконання завдання цивільного судочинства, визначеного у статті 2 ЦПК України, не надав оцінку доводам АТ «Херсонська ТЕЦ» щодо неможливості ОСОБА_1 виконувати обов`язки завідувача підрозділу «Їдальня», які викладені в апеляційні скарзі, та не надав оцінку всім зібраним доказам у сукупності, чим порушив вимоги статті 89 ЦПК України. 

Можливість виконання позивачем своїх трудових обов`язків в інший спосіб з листопада 2022 року в АТ «Херсонська ТЕЦ» також не встановлено.

Отже, висновки суду про те, що відповідач не надав доказів неможливості надання товариством роботи позивачці, та доказів неможливості її виконання позивачкою, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, є передчасними. Правову оцінку таких доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України суд не здійснив.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема, надати оцінку доказам, долученим до матеріалів справи та про які відповідач зазначив у касаційній скарзі.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Щодо інших доводів касаційних скарг АТ «Херсонська ТЕЦ» 

Звертаючись 14 лютого 2024 року до суду першої інстанції з цим позовом в інтересах ОСОБА_1 (том 1, а. с. 1-10) через підсистему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 - адвокат Андрюк А. М., серед іншого, долучив ордер про надання правової допомоги ОСОБА_1 у Херсонському міському суді Херсонської області від 22 січня 2024 року № 22/01-24, що вбачається з аналізу підсистеми «Електронний суд».

Відповідач у касаційних скаргах ставить під сумнів повноваження адвоката позивача на представництво її інтересів на тій підставі, що долучена до матеріалів справи копія договору про надання правової допомоги не підписана адвокатом фізично чи ЕЦП, отже, виданий адвокатом ордер не є дійсним.

14 березня 2024 року до заяви про зміну предмета позову представник ОСОБА_1 - адвокат Андрюк А. М. долучив копію договору про надання правової допомоги № 22/01-24, укладений між сторонами 22 січня 2024 року, що вбачається з аналізу підсистеми «Електронний суд», який не підписаний адвокатом. 

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Як встановлено з матеріалів справи, адвокат Андрюк А. М. представляв інтереси ОСОБА_1 у суді першої інстанції з лютого 2024 року, доказів спростування правомірності правочину, а саме договору про надання правової допомоги від 22 січня 2024 року № 22/01-24, матеріали справи не містять. 
Натомість до заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, поданої до суду першої інстанції 16 жовтня 2024 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Андрюк А. М. долучив додаток № 1 до договору № 22/01-24 про надання правової допомоги від 22 січня 2024 року, укладений сторонами 13 жовтня 2024 року. 

Отже, за відсутності підпису адвоката на договорі про надання правової допомоги немає підстав стверджувати, що між сторонами не було погоджено всіх істотних умов цього договору, оскільки Андрюк А. М. здійснював представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанцій вісім місяців, а 13 жовтня 2024 року сторони уклали додаток до цього договору, що свідчить про схвалення позивачем та його адвокатом умов договору про надання правової допомоги від 22 січня 2024 року в цілому.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.  

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24 (провадження № 61-5803сво24) вказав, що адвокат здійснює свою діяльність на підставі договору про надання правничої допомоги, а його повноваження можуть підтверджуватися ордером або довіреністю. Законодавство дозволяє використовувати сам договір як документ, що посвідчує повноваження адвоката, якщо відсутні відомості про припинення або зупинення його права на адвокатську діяльність. Ордер уважається належним підтвердженням повноважень адвоката, якщо він має фізичний чи електронний підпис або якщо він є додатком до електронно підписаного документа, без потреби в додатковому підписуванні самого ордера.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24 (провадження № 61-5803сво24) вказав, що «Зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги 
(стаття 400-1 КК України). Схожі за змістом правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 12 липня 2021 року у справі № 750/7902/20ц)».

Отже, враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про припинення або зупинення права на адвокатську діяльність Андрюка А. М., не підлягають урахуванню доводи касаційної скарги щодо відсутності повноважень у адвоката Андрюка А. М. на підписання позову від імені ОСОБА_1 як особисто адвокатом, так і через ЕЦП та відповідно повернення позовної заяви на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України з цих підстав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судами, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Зі скасуванням судового рішення по суті спору скасуванню також підлягає додаткова постанова суду апеляційної інстанції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22), пункт 133).

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Разом з тим, оскільки оскаржувані судові рішення скасовуються з передачею справи на новий розгляд, то підстав поновлювати їх виконання немає. 

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року, постанову Херсонського апеляційного суд від 16 липня 2025 року та додаткову постанову Херсонського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк