Справа № 354/1728/24
Провадження по справі № 2/354/91/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді: Остап`юк М.В.
при секретарі судового засідання: Крицкалюк Я.М.

за участю:
прокурора: Семковича О.В.
представника відповідача: адвоката Захарчук Г.В. 

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом керівника Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Яремчанської міської ради Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, -
ВСТАНОВИВ:
19.08.2024 року керівник Надвірнянської окружної прокуратури звернувся із позовом до  ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні Яремчанською міською радою Івано-Франківської області права власності та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0, 4068 га, шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації права власності відповідачки ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно п. 4.13 рішення Яремчанської міської ради № 290-4/2005 від 06.04.2005 «Про вилучення, надання земельних ділянок, передачу земельних ділянок у приватну власність та видачу дозволів на виготовлення проекту відведення на землю організаціям, установам та підприємствам» затверджено проект відведення на земельні ділянки, в тому числі на земельну ділянку площею 4838 м. кв. по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 , жительці АДРЕСА_2 та передано їй у приватну власність.На підставі вищевказаного рішення 15.07.2005 ОСОБА_2 отримала Державний акт серії ІФ № 061781 на право власності на вказану земельну ділянку, площею 0,4838 га, якій присвоєно кадастровий номер 2611000000:05:010:0029, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. У подальшому, державним реєстратором Виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.Р. зареєстровано право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку. Під час вивчення аналітичних матеріалів та космічних знімків території де розташована земельна ділянка, встановлено ряд порушень вимог земельного та водного законодавства на час відведення у власність спірної земельної ділянки. Так, Державним космічним агентством України на запит окружної прокуратури надано аналітичні матеріали та космічні знімки території де розташована вказана земельна ділянка площею 0, 4838 з кадастровим номером 2611000000:05:010:0029 на дату її передачі у власність та на даний час. Згідно наданих космічних знімків чітко видно, що в районі розміщення спірної земельної ділянки русло річки Прут фактично не змінювалося, а сама земельна ділянка знаходиться у безпосередній близькості до річки. Згідно з викопіюванням з Публічної кадастрової карти та використанням доступних функціоналів, вказана земельна ділянка знаходиться в безпосередній близькості до урізу води річки Прут у межах 16-18 метрів.
Відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку у розділі «Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки» наявні обмеження у використанні «Прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах», площа земельної ділянки (її частини), на яку поширюється дія обмеження – 0,4058 га. 
Згідно з інформацією Управління містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства прибережно-захисна смуга в районі знаходження спірної земельної ділянки згідно з діючого Генерального плану міста Яремче становить 50 метрів. Відповідно до план-схеми земельної ділянки, виконаної сертифікованим інженером- геодезистом ОСОБА_3 , межа спірної земельної ділянки згідно відомостей (обмінного файлу) з Державного земельного кадастру (кадастровий номер 2611000000:05:010:0029) накладається на прибережно-захисну смугу річки Прут. Таким чином, рішення Яремчанської міської ради № 290-4/2005 від 06.04.2005 в частині затвердження проекту відведення на земельну ділянку площею 4838 м. кв. по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 та передання її у приватну власність останній прийнято з порушенням вимог чинного законодавства. При наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів, необхідно ураховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України. Одночасно, згідно вимог земельного законодавства України, передача у власність земель водного фонду (прибережних захисних смуг), не передбачена. Таким чином, земельна ділянка, яка передана Яремчанською міською радою Івано-Франківської області безоплатно у власність ОСОБА_2 відноситься до земель сільськогосподарського призначення, та частково є землями водного фонду – прибережними захисними смугами, які не підлягають передачі в приватну власність.
А тому, Прокурор просить усунути перешкоди у здійсненні Яремчанською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,4068 га, яка входить до земельної ділянки з кадастровим номером 2611000000:05:010:0029 загальною площею 0, 4838 га, розташованої на території Яремчанської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, шляхом скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі від 15.07.2005 земельної ділянки площею 0.4838 га кадастровий номер2611000000:05:010:0029 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру та шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.4838 га з кадастровим номером 2611000000:05:010:0029 для ведення особистого селянського господарства у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також стягнути з Відповідача судовий збір в розмірі 4 844, 80 грн.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 04.10.2024 року відкрито провадження у справі і призначено її до підготовчого судового засідання.
19.05.2025 ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 року у задоволенні клопотання Прокурора про повернення до стадії підготовчого провадження з метою зміни предмета позову – відмовлено.

У судовому засіданні Прокурор підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що предметом цивільного спору є земельна ділянка, площею 0,4068 га, яка знаходиться в АДРЕСА_3 з кадастровим номером 2611000000:05:010:0029 га. Вказана земельна ділянка надана відповідачці ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Яремчанської міської ради № 290-4/2005 від 06.04.2005, яка отримала Державний акт на право власності Серії ІФ № 061781 від 15.07.2005 року. Спірна земельна знаходиться біля річки Прут. Відповідно до статті 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: водотоки (річки, струмки), штучні водойми (ставки). У частині першій статті 58 Земельного кодексу України та статті 4 Водного кодексу України зазначено, що до земель водного фонду належать землі зайняті річками, іншими водними об`єктами, болотами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок та водойм. Прибережні захисні смуги є землями водного фонду. Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України повноваження щодо розпорядження землями водного фонду комунальної власності належать сільським, селищним та міським радам. Відповідно до частини четвертої статті 59 ЗК України землі водного фонду, можуть передаватися громадянам та юридичним особам виключно на умовах оренди. Тобто, в приватну власність можна передати тільки замкнені природні водойми (це наприклад невеликі ставки, озера), а земельні ділянки прибережних смуг водного фонду можна надати громадянам виключно на підставі оренди. У статті 60 Земельного кодексу України та статті 88 Водного кодексу України визначено, що прибережно-захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та коло водойм уздовж урізу води шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари – 25 метрів, для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари – 50 метрів. Відповідно до статті 79 Водного кодексу України до середніх річок належать річки, які мають площу водозабору від 2 до 50 тисяч квадратних кілометрів. Річка Прут, яка межує із земельною ділянкою відповідачки відноситься до середніх річок. А тому, прибережна захисна смуга середньої річки по обидва боки має становити 50 метрів. Згідно інформації, наданої Державним комічним агентством України, а саме з космічних знімків чітко видно, що в районі розміщення спірної земельної ділянки русло річки Прут фактично не змінювалося, а сама земельна ділянка знаходиться у безпосередній близькості до річки. Вказане підтверджується і викопіюванням з Публічної кадастрової карти, з якої вбачається, що земельна ділянка знаходиться у безпосередній близькості до урізу води річки Прут у межах 16-18 метрів. Згідно з інформацією Управління містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства прибережно-захисна смуга в районі знаходження спірної земельної ділянки згідно з діючого Генерального плану міста Яремче становить 50 метрів. Відповідно до план-схеми земельної ділянки, виконаної сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_3 , межі спірної земельної ділянки площею 0, 4838 га згідно відомостей (обмінного файлу) з Державного земельного кадастру накладаються на прибережно-захисну смугу річки Прут. Площа накладки становить 0, 4058 га. А тому просив задовольнити позов повністю та повернути у власність територіальної громади земельну ділянку водного фонду. 

У судове засідання представник позивача Яремчанської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області не з`явився, повідомлявся належним чином.

У судову засіданні представник відповідачки заперечила відносно задоволення позову, виходячи з такого. Зазначила, що Прокурором невірно визначено суб`єктний склад сторін. Прокурор, звертаючись з позовом, пред`являє його в інтересах держави в особі Яремчанської міської ради, однак, у позові зазначає, що рішення Яремчанської міської ради № 290-4/2005 від 06.04.2005 в частині затвердження проекту відведення на земельну ділянку площею 4838 м. кв. по вул. Підскельна для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 , та передання її у приватну власність прийнято з порушенням вимог чинного законодавства. Вважає, що Яремчанська міська рада не може бути позивачем і позов не може бути поданим в її інтересах, оскільки вона виступала розпорядником спірної земельної ділянки, приймала рішення, на підставі якого у ОСОБА_2 виникло право власності. Відповідачка через 20 років після приватизації земельної ділянки не може і не повинна нести ризик відповідальності за помилку органу місцевого самоврядування, навіть якщо така могла бути допущена. Земельна ділянка, яка є предметом спору в зазначеній справі, була відведена у власність відповідачці в квітні 2005 року на підставі Технічного звіту по підготовці до видачі державного акту на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства в м. Яремче. Спірна земельна ділянка, що є предметом спору, і на момент надання її у власність відповідачці, і на момент розгляду справи судом, знаходиться в межах населеного пункту м. Яремче. За положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Конкретні умови забудови в момент відведення земельної ділянки у власність відповідачці були визначені Опорним планом м. Яремче, викопіювання з якого долучено до цього відзиву. З Опорного плану вбачається, що запроектована земельна ділянка є віддалена від русла річки, а тому вважалося, що вимоги статті 88 ВК України повністю дотримані. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, у тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50 – 54 Закону України «Про землеустрій». Відповідно до ч.4 ст.111 ЗК України, обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації. Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені.
На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» від 17.06.2020 № 711- IX частину 7 статті 88 Водного кодексу було викладено в такій редакції: «Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.» З метою приведення у відповідність до зазначених змін в законодавстві відомостей про власну земельну ділянку, відповідачка у вересні 2020 року звернулася до сертифікованого інженера-геодезиста за розробленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). За результатами геодезичних робіт, виконаних на замовленні відповідачки, до Державного земельного кадастру були внесені оновлені відомості про належну їй на праві приватної власності земельну ділянку із зазначенням обмежень у її використанні – на кадастровий план її земельної ділянки нанесено межу прибережно-захисної смуги. Таким чином, Відповідачка добросовісно виконує свої обов`язки як землевласник, в тому числі ті, які пов`язані з дотриманням обмежень у використанні земельної ділянки. Підстав вважати, що відповідачка на момент приватизації земельної ділянки порушила вимоги законодавства про встановлення прибережно-захисних смуг немає, і прокурором не наведено норм, які діяли на момент отримання відповідачкою у власність земельної ділянки, та які не дотримано/порушено останньою.
Викопіювання з Публічної кадастрової карти щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2611000000:05:010:0029, яке долучене прокурором до позову у форматі word, не є і не може бути належним доказом розташування земельної ділянки в прибережно-захисній смузі; а заміри від межі кадастрового кварталу не є інформативними і є виключно орієнтовним баченням позивача. Щодо Плану земельної ділянки, долученого прокурором – такий доказ не містить джерела його походження, не є окремим різновидом документації з землеустрою, його форма і зміст не відповідають визначеним Законом України «Про землеустрій» вимогам, а тому не є доказом в розумінні ЦПК України. Земельний кодекс, і Закон України «Про землеустрій» визначає кадастровий план як складову частину документації з землеустрою різних видів, а поняття «план земельної ділянки» жоден акт земельного законодавства не місить. Щодо відомостей Державного космічного агентства, то вони не містять даних про русло річки і його віддаленість від межі земельної ділянки відповідачки на момент отримання нею у власність земельної ділянки в 2005 році. Із зображень, отриманих в результаті «супутникового моніторингу», які долучені прокурором до позову, видно, що русло річки має різну ширину і розташування, і воно з 2008 року постійно змінювалося. Таким чином, встановлювати віддаленість русла річки від межі земельної ділянки відповідачки на момент відведення їй у власність в 2005 році, використовуючи зйомки 2008 і подальших років суперечить стандартам доказування, які визначені ЦПК України. Фактично прокурор, не долучивши до позову жодного доказу, який би підтверджував розмір прибережно-захисної смуги на місцевості в 2005 році, свої доводи обґрунтовує припущеннями, що є недопустимим і не може лягати в основу його вимог. Зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
Оскільки відповідачка набула у власність земельну ділянку добросовісно, на підставі документації із землеустрою, яка була розглянута і затверджена у встановлений законом спосіб розпорядником земельної ділянки – органом місцевого самоврядування, то вилучення у неї земельної ділянки є втручанням в її приватну власність.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для усунення перешкод державі в особі Яремчанської міської ради у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхами, визначеними прокурором у прохальній частині позовної заяви. При цьому, підставою позовних вимог прокурора є те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, оскільки розташована в межах прибережної смуги річки Прут, що унеможливлює її використання за цільовим призначенням (особисте селянське господарство).
Аргументуючи свою правову позицію, викладену у позовній заяві, прокурор позиціонує такий позов як негаторний, а шляхи відновлення прав та інтересів держави у цьому випадку - як усунення перешкод шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування державної реєстрації запису про речове право, і вважає їх такими, що покликані на повернення майна державі. Однак, заявлені прокурором позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав від та скасування державної реєстрації земельної ділянки, не пов`язані з вчиненням особою, яка визначена прокурором як відповідач, відповідних дій, що підтвердять відновлення порушених прав чи інтересів позивача без необхідності ще одного звернення до суду, які вони не можуть вчинити самостійно без вирішення таких шляхів в якості заявлених позовних вимог. А тому спосіб захисту є неефективним, що є самостійною підставою для відмови у позові. А тому, просила відмовити у задоволенні позову повністю.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, надані у судовому засіданні, та врахувавши письмові пояснення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У Преамбулі Водного кодексу України зазначається, що усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту.
Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об`єктами.
Відповідно до статті 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.
Статтею 4 Водного кодексу України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті:
морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;
прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;
гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;
береговими смугами водних шляхів.
Отже, до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними смугами вздовж річок.
Відповідно до статті 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.
Частинами першою, третьою статті 85 Водного кодексу України встановлено, що порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.
У користування на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.
Указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус прибережних захисних смуг, до категорії земель водного фонду, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною.
Судом встановлено, що пунктом 4.13. рішення Яремчанської міської ради від 06 квітня 2005 року № 290-4/2005 ОСОБА_2 затверджено проект відведення земельної ділянки з земель комунальної власності площею 0, 4838 га для ведення селянського господарства по АДРЕСА_1 та передано у приватну власність (а. с. 34).
На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 061781 від15.07.2005 року.
Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 2611000000:05:010:0029 (а.с. 36).
З`ясовано, що у зв`язку з одруженням, ОСОБА_2 змінила прізвище на " ОСОБА_4 " (а.с. 51-53).
Прокурор оскаржує законність передачі у власність ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки, оскільки стверджує, що частина цієї земельної ділянки є прибережною захисною смугоюрічки Прут та відноситься до земель водного фонду.
Визначення прибережно-захисних смуг наведено у Водному кодексі України.
Відповідно до статті 1 Водного кодексу України прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
Земельні ділянки під прибережні захисні смуги зон виділяються з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон (частини перша-четверта статті 88 Водного кодексу України)
Відповідно до частини другої статті 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:
для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;
для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;
для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Такі ж розміри прибережних захисних смуг встановлювалися по берегах річок у статті 88 Водного кодексу України в редакції, чинній на час передачі у власність Відповідачці спірну земельну ділянку.
Згідно з листом Управління містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства від 17.06.2024 року № 36-24/16-13, прибережно-захисна смуга річки Прут відповідно до діючого генерального плану м. Яремче, затвердженого рішенням Яремчанської міської ради № 420-30/2010 від 18.03.2010 року та проекту зонування території міста Яремче, затвердженого рішенням Яремчанської міської ради № 610-32/2015 від 30.07.2015 року – становить 50 метрів (а. с. 30 на звороті).
Згідно з частиною п`ятою статті 88 Водного кодексу України землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.
Таким чином, законодавством чітко передбачено, що землі прибережних захисних смуг у приватну власність не передаються.
У ході судового розгляду з`ясовано, що на запит Надвірнянської окружної прокуратури Державним космічним агентством України надано аналітичні матеріали та космічні знімки території розташування земельної ділянки площею 0, 4838 з кадастровим номером 2611000000:05:010:0029 на 2008 рік та на даний час (а. с. 17).
З наданих космічних знімків Державного космічного агентства України вбачається, що в районі розміщення спірної земельної ділянки русло річки Прут фактично не змінювалося, а земельна ділянка розташована на невеликій відстані від річки Прут (Відповідь № 09-55-62-1390ВИХ-24) від 11.07.2024 року, а.с. 18-26).
Згідно з Планом спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2611000000:05:010:0029, складеної сертифікованим інженером-геодезистом Калинчуком В.В., прибережно-захисна смуга річки Прут складає 0, 4066 га із всієї площі цієї земельної ділянки 0, 4838 га (а.с. 27).
Як вбачається з відомостей з Державного земельного кадастру про спірну земельну ділянку, площа земельної ділянки на яку поширюється дія обмеження у використанні як прибережно-захисної смуги – становить 0, 4058 га.
Відтак, керуючись зазначеними вище положеннями законодавства, проаналізувавши долучені до справи докази у їх сукупності, логічному взаємозв`язку, Суд приходить до висновку, що частина спірної земельної ділянка, а саме площею 0, 4058 га, відноситься до земель прибережно-захисної смуги і не могла бути передана у власність Відповідачці.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Так, відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
У справі, що розглядається, Прокурор звернувся до суду з позовом з метою усунення перешкод у здійсненні права власності на землі водного фонду територіальною громадою міста Яремча, що відповідає меті негаторного позову. Отже вимога про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом повернення земельної ділянки є способом відновлення прав власника на спірну земельну ділянку водного фонду і такі позовні вимоги здатні відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав на неї.
Разом із тим, при вирішенні вказаних позовних вимог обов`язковим є ретельне з`ясування питання щодо правомірності та пропорційності втручання держави у право власності відповідачки на ту частину земельної ділянки, яка не відноситься до земель прибережно-захисної смуги.
Так, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Втручання держави у право на мирне володіння майном є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо таке втручання не здійснене «згідно із законом», не переслідує легітимну мету чи не є «необхідним у демократичному суспільстві» (встановлення цієї необхідності передбачає, зокрема, встановлення пропорційності втручання переслідуваній легітимній меті). Порушення відповідних статей Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на мирне володіння майном, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.
Позов прокурора в цій справі стосується захисту суспільного інтересу у відновленні становища, яке існувало до порушення права власності територіальної громади на землю та збереження прибережних захисних смуг, недопущення зміни цільового призначення земель водного фонду, що спирається на норми закону.
Якщо земельна ділянка зайнята прибережною захисною смугою, її не можна отримувати у приватну власність.
Таким чином, передача у власність Відповідачці земельної ділянки, частина якої є прибережною захисною смугою, відбулося всупереч наведеним нормам закону і у втручанні держави у право мирного володіння ОСОБА_2 спірним майном є легітимна мета.
Відтак, таке втручання відповідає закону.
Водночас, перевіряючи дотримання принципу пропорційності легітимній меті, тобто розумного співвідношення між інтересами суспільства й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності, слід враховував не тільки поведінку Відповідачки, а й поведінку (дії і бездіяльність) Органів влади.
У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Конституції України).
Споживач послуг органу місцевого самоврядування законно презюмує, що рішення цього органу є законними і такими, що прийняті в межах компетенції.
У справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Позбавлення права власності має бути здійснене відповідно до закону, необхідним у демократичному суспільстві і спрямованим на досягнення «справедливого балансу» між інтересами суспільства та інтересами заявника.
Як з`ясовано в ході судового розгляду спірна земельна ділянка перебуває у власності Відповідачки понад 20 років, доказів того, що остання діяла недобросовісно не має.
Рішенням Яремчанської міської ради від 06.04.2005 № 290-4/2005 ОСОБА_2 затверджено проект відведення та передано у власність спірну земельну ділянку; 15.07.2005 року Відповідачка отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку та зареєструвала право власності.
Отримання у власність земельної ділянки стало можливим саме завдяки послідовним діям органів влади, які, таким чином визнали правовий статус майна – земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0, 4838 га і Відповідачку як її власницю.
Тобто особа у взаємовідносинах із суб`єктами владних повноважень може презюмувати, що їх рішення та дії відбуваються в межах законодавчого поля і на таку особу не покладено обов`язку перевіряти саме законність дій відповідних органів влади чи місцевого самоврядування. Це є виключно правом приватної особи.
Перекладати тягар відповідальності на фізичних осіб, які обґрунтовано сподівалися на правомірність дій органу місцевого самоврядування не відповідає засадам, закріпленим, як у Конституції України, так і в міжнародних актах з прав людини та прецедентній практиці ЄСПЛ, та тягне можливість зловживання своїми правами органами державної влади та місцевого самоврядування.
Отже фактично у разі повного задоволення позову обов`язки органу влади чи місцевого самоврядування з дотримання законодавства перекладаються на фізичну особу. Крім цього, на фізичну особу покладається за будь-яких обставин тягар перевірки та ревізування рішень органу влади чи місцевого самоврядування, чим скасовується презумпція правомірності таких рішень, що суперечить вимогам частини другої статті 19 Конституції України, та є надмірним тягарем, що покладається на приватну особу у правовідносинах з органом, який наділений владними повноваженнями та який має відповідні інструменти і зобов`язаний діяти відповідно до вимог закону.
За наведених обставин, в даному випадку, в разі повернення у власність всієї спірної земельної ділянки, а саме тієї частини, яка не належить до водного фонду, то помилка буде виправлена лише за рахунок Відповідачки, якої вона стосується, хоча ситуація, в якій опинилася Відповідачка, не була створена лише нею самою.
На думку Суду, позбавлення Відповідачки частини земельної ділянки, яка не є землею прибережної захисної смуги без відповідної майнової компенсації, незалежно від того, чи заявляла про неї відповідачка, узаконює порушення органів державної влади чи місцевого самоврядування при розпорядженні землею та звільняє їх від будь-якої відповідальності перед особою, яка потерпіла від їх неправомірних дій.
Перевіряючи дотримання «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини, ЄСПЛ у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» констатував порушення такого балансу у зв`язку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування, тобто порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 45). ЄСПЛ зробив висновок, що мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Аналогічного висновку дійшов ЄСПЛ у рішенні від 11 січня 2024 року у справі «Шмаков проти України», де суд підкреслив, що позбавлення власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і становить непропорційний тягар для заявника. У контексті скасування помилково наданих майнових прав принцип «належного урядування» може покладати на органи державної влади обов`язок діяти оперативно у виправленні їхньої помилки, а також потребувати виплати адекватної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишнім добросовісним власникам (пункт 17).
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві" (див. рішення від 18 грудня 2008 р. у справі "Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).
Будь-яке втручання держоргану в право на мирне володіння майном повинне забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. 
Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункти 166-168).
За обставинами цієї справи мета Прокурора спрямована на усунення перешкод власникові – Яремчанській територіальній громаді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природно-захисної смуги вздовж річки Прут.
Встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебуває земельна площею 0, 4838 га, частина якої, що становить площу 0, 4058 га знаходиться менше, ніж в 50 метровій прибережно-захисній зоні річки Прут, тобто відноситься до земель прибережно-захисної смуги. А відтак, повернення від ОСОБА_1 . Яремчанській територіальній громаді земельної ділянки площею 0, 4058 га відповідатиме меті поданого позову Прокурором.
У той же час витребування від ОСОБА_1 і тієї частини земельної ділянки, яка не відноситься до земель водного фонду суперечитиме «справедливому балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, і не виправдовуватиме такого втручання з огляду на покладення надмірного і індивідуального тягара на ОСОБА_1 , позбавивши її власності тієї частини земельної ділянки, що не відноситься до земель водного фонду та може перебувати у приватній власності. А відтак, позовні вимоги Прокурора підлягають задоволенню в частині повернення Яремчанській територіальній громаді земельну ділянку водного фонду площею 0, 4058 га.
Прокурор просить суд ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2611000000:05:010:0029 площею 0,4838 га у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:
- поділу чи об`єднання земельних ділянок;
- якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;
- ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Частиною четвертою статті 25 цього Закону визначено, що поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до пункту «в» статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Вбачається, що при здійсненні державної реєстрації спірної земельної ділянки було невірно визначено її цільове призначення, оскільки вона належить до земель водного фонду.
За таких обставин, враховуючи, що державну реєстрацію права власності здійснено на підставі пункту 4.13 рішення Яремчанської міської ради від 06 квітня 2005 року № 290-4/2005 та державного акту на право власності на земельну ділянку, які прийняті з порушенням вимог законодавства, суд вважає, що підлягає скасуванню державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 2611000000:05:010:0029 площею 0,4838 у Державному земельному кадастрі та державна реєстрація права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Керуючись статтями 4,5, 12, 56, 76, 80, 81, 84,128, 259, 263, 280 ЦПК України, Суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Позов керівника Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Яремчанської міської ради Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі прав на нерухоме майно – задовольнити.
Повернути у власність Територіальної громади в особі Яремчанської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області 0, 4058 га земельної ділянки із кадастровим номером 2611000000:05:010:0029, загальною площею 0, 4838 га, розташовану в АДРЕСА_1 .
Скасувати рішення про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2611000000:05:010:0029, площею 0, 4838 га, у Державному земельному кадастрі.
Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 2611000000:05:010:0029, площею 0, 4838 га, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 2266529226110, дата реєстрації: 05.01.2021 11:49:47.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 03530483, рахунок (IBAN) UA668201720343120001000003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача – МФО 820172) судовий збір у розмірі 4844 гривні 80 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.
Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Керівник Надвірнянської окружної прокуратури, зареєстроване місцезнаходження: 78405, м. Надвірна, вул. Шевченка, 39, Івано-Франківської області, ЄДРПОУ 0353048324;
Позивач: Яремчанська міська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, зареєстроване місцезнаходження: 78501, м. Яремче, вул. Свободи, 266, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ЄДРПОУ 33309833; 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя:        Марія ОСТАП`ЮК