Справа № 308/3581/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю секретаря судових засідань Кушнір А. І., особи яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Лешанич Л. В., потерпілого ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/231/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Петрика В. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2025.
Цією постановою:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 263962 від 06.03.2025 та постанови судді від 31.03.2025 вбачається, що 06.03.2025 о 14 год 50 хв в м. Ужгород, вул. Академіка Шпеника, 13, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , не була уважною, не обрала безпечної швидкості, щоб мати змогу вчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки, та не надала перевагу в русі службовому транспортному засобу марки «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , на якому були увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору та спеціальний звуковий сигнал, під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок зіткнення обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила п. 3.1 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 
На постанову судді від 21.03.2025, захисник-адвокат Петрик В. В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує на її незаконність та необґрунтованість, просить її скасувати та закрити провадження у справі на підстав п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення. Посилається на те, що суд грубо порушив право ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, оскільки розглянув справу без участі сторони захисту, безпідставно залишив поза увагою клопотання захисника про відкладення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи, у тому числі з відеозаписом з місця події. Причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія службового автомобіля «MITSUBISHI», 

-2-

який грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, різко перетнув суцільну смугу, не переконався, що водій ОСОБА_1 їде по крайній смузі руху на дорозі, яка має дві і більше смуги для руху в одному напрямку, чим допустив зіткнення з транспортним засобом останньої, тобто водій автомобіля «MITSUBISHI» не переконався, що маневр буде безпечний.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Лешанич Л. В., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення потерпілого ОСОБА_2 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, допитавши свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката Петрика В. В. підлягає задоволенню, з таких підстав.
За приписами ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновки експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та постанови судді вбачається, що вказані вимоги закону не були дотримані як інспектором УПП в Закарпатській області при проведенні перевірки та складанні протоколу, так і суддею при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника-адвоката Петрика В. В. про незаконність постанови суду підлягають до задоволення.
Згідно диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Умовою настання відповідальності є порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 263962 від 06.03.2025 та постанови судді від 31.03.2025 вбачається, що 06.03.2025 о 14 год 50 хв в м. Ужгороді, вул. Академіка Шпеника, 13, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , не була уважною, не обрала безпечної швидкості, щоб мати змогу вчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки, не надала перевагу в русі службовому транспортному засобу марки «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , на якому були увімкнені проблискові маячки синього та червоного кольору та спеціальний звуковий сигнал, під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок зіткнення 

-3-

обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила п. 3.1 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353 встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
За положеннями п. 3.1 Правил дорожнього руху України водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.
Відповідно до п. 3.2. Правил дорожнього руху України у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).
Згідно п. 3.1 Правил дорожнього руху України під безпекою дорожнього руху необхідно розуміти такий рівень безпеки, який дозволяє водіям інших транспортних засобів виконати вимоги п. 3.2 Правил дорожнього руху України щодо надання дороги і забезпечення безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу.
Таким чином, досліджені під час апеляційного розгляду докази в справі засвідчують факт дорожньо-транспортної пригоди, що не оспорюється стороною захисту, однак не доводять поза всяким розумним сумнівом порушення ОСОБА_1 п. 3.1 Правил дорожнього руху України, так і відповідно, те, що пошкодження транспортних засобів спричинено внаслідок таких її дій.
Разом з тим, як вбачається з постанови, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення, схему дорожньо-транспортної пригоди та інші матеріали справи. 
При цьому, зі змісту постанови вбачається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки протоколу про адміністративне правопорушення, схемі місця дорожньо-транспортної пригоди та рапорту поліцейського, а саме не зазначив, які саме факти вони підтверджують та які відомості у них містяться.
Указане свідчить про невмотивованість висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

-4-

Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.
Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

-5-

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з огляду на таке.
Наявні у матеріалах справи докази, зокрема, схема місця дорожньо-транспортної пригоди свідчить лише про факт перебування транспортних засобів на проїзній частині дороги та про наявність на них механічних пошкоджень. 
Разом з тим, такими, що заслуговують на увагу, є доводи апеляційної скарги про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія службового автомобіля «MITSUBISHI» ОСОБА_2 , який без увімкнення світлового та звукового сигналів, різко перетнув суцільну смугу, не переконався, що водій ОСОБА_1 їде по крайній смузі руху на дорозі, яка має дві і більше смуги для руху в одному напрямку, чим допустив зіткнення з транспортним засобом останньої.
Допитана в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 ствердила, що вона 06.03.2025 о 14 год 50 хв в м. Ужгороді, вул. Академіка Шпеника, 13, керувала транспортним засобом марки «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , не надала перевагу в русі службовому транспортному засобу марки «MITSUBISHI», оскільки ні проблискових маячків, ні звукового сигналу (сирени) на автомобілі не було увімкнено. 
Аналогічні обставини також ствердила і свідок ОСОБА_4 , яка також додала, що вона їхала на своєму автомобілі 06.03.2025 о 14 год 50 хв в м. Ужгороді, вул. Академіка Шпеника, 13, у напрямку перехрестя на вулиць Шпеника та Руської, рухалась крайньою лівою смугою, коли побачила як поліцейський службовий транспортний засіб, який рухався у зустрічному напрямку, «крякнув», різко змінив напрямок руху без увімкнення світлового та звукового сигналів, внаслідок чого, автомобіль, який рухався крайньою правою смугою, допустив з ним зіткнення. Водій ОСОБА_1 через обмежену видимість, 

-6-

зумовлену великим потоком автомобілів, не могла завчасно помітити службовий транспортний засіб. 
Потерпілий ОСОБА_2 ствердив, що 06.03.2025 близько 14 год в м. Ужгороді, вул. Академіка Шпеника, 13, їхав на службовому автомобілі та рухався зі сторони перехрестя вулиць Шпеника та Руської у сторону вулиці Будителів. Виявивши порушення правил дорожнього руху одним із його учасників, увімкнув проблискові маячки синього й червоного кольору, подав звуковий сигнал («крякнув»), переконавшись, що автомобілі, які рухались назустріч, зупинилися, розпочав маневр розвороту, в цей час ОСОБА_1 , яка рухалася по зустрічній крайній правій смузі, безпідставно не надала перевагу в русі його службовому транспортному засобу, допустивши з ним зіткнення. 
Разом з тим, з долученого потерпілим ОСОБА_2 до матеріалів справи відеозапису з місця дорожньо-транспортної пригоди, не прослідковується ні проблискових маячків, ні звукового сигналу (сирени), що давало б водію ОСОБА_1 підстави для виконання положень п. 3.1. Правил дорожнього руху України.
З цих підстав, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не здійснила жодних дій, які б підпадали під порушення вимог п. 3.1 Правил дорожнього руху України, оскільки жодних доказів того, що на поліцейському службовому автомобілі під керуванням ОСОБА_2 були увімкнені проблискові маячки синього і червоного кольору та спеціальний звуковий сигнал, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять. 
При цьому апеляційним судом враховується і те, що в матеріалах справи наявний євро протокол, складений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06.03.2026, за яким учасники дорожньо-транспортної пригоди дійшли згоди щодо обставин пригоди та визначили винуватця – водія ОСОБА_2 , який допустив зіткнення з іншим автомобілем при повороті ліворуч, у зв`язку з чим твердження суду про те, що саме ОСОБА_1 порушила вимоги п. 3.1 Правил дорожнього руху України, не узгоджуються ні з даними євро протоколу, ні іншими наявними у справі та дослідженими апеляційним судом доказами. 
Той факт, що свідок ОСОБА_4 змінила свої показання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, не свідчить про їх неправдивість, оскільки жодних доказів про притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 384 КК України матеріали справи не містять, і таких суду апеляційної інстанції потерпілий не надав. 
Як наслідок, дані про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011; стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
У зв`язку з вище наведеним, апеляційний суд визнає слушними і доводи апеляційної скарги про те, що посилання у протоколі на порушення ОСОБА_1 вимог п. 3.1 Правил дорожнього руху України є помилковим, оскільки жодних належних доказів стосовно факту недотримання ОСОБА_1 вказаних вимог правил дорожнього руху матеріали справи не містять. 
Наведене свідчить про те, що викладені у протоколі та судовому рішенні обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 , не свідчать про 

-7-

наявність у її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки наявні у справі докази не підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_1 п. 3.1 Правил дорожнього руху України. 
Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що у діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На переконання апеляційного суду, вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують як факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 3.1 Правил дорожнього руху України, про що зазначено у протоколі, так і її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Інших доказів, які безумовно можуть слугувати підставою для висновку проте, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, у матеріалах справи немає.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції, у порушення вимог, передбачених ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які встановлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_1 , за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення тлумачаться на її користь.
Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб.
Тому, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП складений щодо ОСОБА_1 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Вищенаведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного 
-8-

правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення бере їх до уваги.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту вчинення правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.03.2025, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб - поліцейських покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у вчиненні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Петрика В. В. задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.03.2025 щодо ОСОБА_5 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо неї закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя