ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3730/25  Номер провадження 33/814/322/26	Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І.  Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 	м.Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Нізельковська Л.В., із секретарем Плаксюк І.Ю.,
за участі:
представника Полтавської митниці ДФС – Грози В.А.,
захисника – адвоката Сікорської О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Сікорської О.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду м.Полтава від 03 грудня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :
Цією постановою 	  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,	

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50% вартості предмету порушення митних правил, а саме у сумі 68 117, 45 грн. без конфіскації транспортного засобу.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605, 60 грн. на користь держави; витрати на пересилання поштової кореспонденції в розмірі 80 грн. на користь Полтавської митниці.
Постановою судді  ОСОБА_1 визнана винуватою у тому, що вона 03.11.2022 року, як на підставу для переміщення через митний кордон України легкового автомобіля „Kia Sportage”, 2005 року випуску, що був у використанні (загальною вартістю за курсом НБУ на день оформлення - 1 624 804 грн.), надала до Волинської митниці ДФС України декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою від 03.11.2022 року, яка містила неправдиві відомості щодо одержувача транспортного засобу (у Розділі 6 „Отримувач” вказано – ВЧ НОМЕР_1 ).
В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Вказала, що ОСОБА_1 в період з 2022 року активно займається волонтерською діяльністю та допомагає силам оборони України. Автомобіль „Kia Sportage”, 2005 року випуску, було придбано нею у Данії та ввезено на територію України, в якості гуманітарної допомоги ЗСУ, на попередній запит командира ВЧ НОМЕР_2 , про що було завчасно повідомлено начальника прикордонного загону.
При заповненні митної декларації ОСОБА_1 вказала лише ту інформацію, яку було зазначено у листі командира ВЧ НОМЕР_1 №1810 від 29.10.2022 року. Перевірити достовірність вказаних даних вона не мала змоги. Тому, доказів того, що ОСОБА_1 умисно повідомила неправдиві відомості щодо транспортного засобу, матеріали справи не містять.
Інші учасники провадження постанову судді не оскаржили.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час слухання, в судове засідання не з`явилась. Про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомила. 
Вислухавши доводи захисника Сікорської О.М., яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку представника Полтавської митниці Грози В.А. про законність і обґрунтованість судового рішення, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Суддя місцевого суду даних вимог закону не дотримався, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Диспозицією ч.1 ст.483 МК України передбачена відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
Основним безпосереднім об`єктом правопорушення є встановлений порядок переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, а об`єктивною стороною є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто активна поведінка (вчинок) особи. Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні правопорушення повинен чітко розуміти та усвідомлювати обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України ,у тому числі і шляхом надання неправдивих відомостей ,які необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
Приписами ст.257 МК України визначено поняття „декларування”, яке здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Заявлення таких відомостей здійснюється за встановленою законом формою в ході процедури декларування, повноваженнями щодо якого відповідно до положень статті 265 МК України наділений декларант. Виходячи з аналізу цих положень, особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів або як його власник або як уповноважений власником. Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.
У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.
Відповідно до вимог статті 44 МК України, у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару, щодо ввезення якого в Україну застосовуються кількісні обмеження (квоти) або заходи, вжиті органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності в межах повноважень, визначених законом України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну».
Як зазначено у ч.ч. 2, 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил” №8 від 03 червня 2005 року підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товарно-супровідні документи, дозвіл відповідних державних органів тощо.
При цьому підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесено неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів. Незаконно одержаними слід визнавати документи, які особа отримала за відсутності законних підстав або з порушенням установленого порядку.
Тобто, підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація; контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.
У наявних в матеріалах справи поясненнях ОСОБА_1 свою провину у скоєнні правопорушення заперечила та вказала, що у наданих документах для здійснення митних процедур митними органами України зазначила достовірні відомості щодо одержувача транспортного засобу (згідно листа командира в/ч НОМЕР_1 №1810 від 29.10.2022 року), оскільки автомобіль ввозила на територію України в якості гуманітарної допомоги ЗСУ, на попередній запит командира в/ч НОМЕР_1 , про що було завчасно повідомлено начальника прикордонного загону.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що  ОСОБА_1 , як на підставу для переміщення через митний кордон України легкового автомобіля, що був у використанні, надала до митного органу декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, яка містила неправдиві відомості щодо одержувача транспортного засобу.
Про необхідність придбання автомобіля „Kia Sportage”, 2005 року випуску, для військових потреб, та сприяння у його документальному оформленні, супроводженні та передачі у якості гуманітарної допомоги наголосив у листі (№1810 від 29.10.2022 року) до начальника прикордонного загону командир в/ч НОМЕР_1 
ОСОБА_2 вбачається із декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою ОСОБА_1 внесла відомості щодо транспортного засобу „Kia Sportage”, 2005 року випуску, що був у використанні, який вона безпосередньо ввезла на митну територію України. При цьому, у графі отримувач зазначила – військову частину НОМЕР_1 .
Допитана апеляційним судом свідок ОСОБА_3 повідомила, що вона 2022 році координувала збір на транспортний засіб для потреб військових. Зібравши необхідну суму, зконтактувала із ОСОБА_4 , яка активно займається волонтерською діяльність та яка пообіцяла допомогти придбати автомобіль та переправити його через митний кордон України. Прибувши на територію України, автомобіль відвезли до технічного центру обслуговування з метою проведення технічного огляду та перефарбування. За домовленістю, після проведення даних робіт, авто повинно було бути поставлено на облік. Через деяких час, було направлено фотозвіт про доставлення даного транспортного засобу безпосередньо військовослужбовцям.
Свідок ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем та на момент отримання транспортного засобу проходив службу у в/ч НОМЕР_1 , повідомив, що у 2022 році домовились із ОСОБА_1 про купівлі закордоном автомобіля для потреб Сил оборони України. Після купівлі транспортного засобу та доставлення його на територію України, вказане авто було спрямовано до в/ч НОМЕР_1 у зону проведення бойових дій, де виконувало бойові завдання та функції із евакуації поранених із поля бою. В подальшому автомобіль забрав командир військової частини і транспортний засіб так і залишився в розпорядженні військової частини.
Свідок ОСОБА_6 повідомила, що організувала грошовий збір для придбання автомобіля для військових потреб чоловіка, який проходить військову службу та перебуває на фронті. За допомогою у придбанні транспортного засобу звернулась до ОСОБА_1 , яка в подальшому придбала авто, організувала його ремонт та доправила на територію України. Реєстраційні та митні документи після проходження митного кордону передали їй. Після цього, дане авто забрав її чоловік – ОСОБА_5 та відвіз у зону проведення бойових дій.
Тобто, враховуючи дані обставини, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала автомобіль на попередній запит командира в/ч НОМЕР_1 , на зібрані грошові кошти та за усною домовленістю із волонтерами. Доказів того, що ОСОБА_1 умисно повідомила неправдиві відомості щодо отримувача транспортного засобу, матеріали справи не містять.
Відсутність транспортного засобу на обліку уніфікованої електронно-облікової системи ЗСУ не може свідчити про умисне зазначення ОСОБА_1 неправдивих відомостей у митній декларації щодо одержувача транспортного засобу та, як наслідок, порушення митних правил, в розумінні вимог ч.1 ст.483 МК України.
Інші докази, що спростували б доводи апелянта у матеріалах справи відсутні.
Отже, суду не надано належних та допустимих доказів, що доводили б винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Згідно з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю.
Керуючись ст.294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника Сікорської О.М. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову судді Подільського районного суду м.Полтава від 03 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Суддя        Л.В. Нізельковська