РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року	Справа № 495/5531/23	
 	Номер провадження 2/495/269/2026	

Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у складі:
головуючого судді Волкової Ю.Ф.,
із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна,
встановив:
датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна – грошових коштів у сумі 38 934 грн.
1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1.1. ОСОБА_1 , у вересні 2020 року отримала від ОСОБА_2 пропозицію щодо придбання у власність або оренду земельну ділянку під причал, розташовану в с. Маяки колишнього Біляївського району Одеської області на річці Дністер.
Зацікавившись наданою пропозицією, та маючи намір придбати у власність або отримати в оренду запропоновану земельну ділянку, позивач надала свою згоду та домовилась із ОСОБА_2 щодо її допомоги у вирішенні питань з оформлення документів про право власності.
14 вересня 2020 року сторони досягли згоди щодо вартості оформлення документів про право власності в сумі еквівалентній 2030 доларів США. В цей же день позивач передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2030 доларів США та отримала від неї відповідну письмову розписку. При цьому сторони домовились про повернення ОСОБА_3 отриманих від позивача грошових коштів, у разі неоформлення документів про право власності чи оренди на земельну ділянку вищевказаного цільового призначення, у повному обсязі в строк до 14.06.2021.
По спливу визначеного терміну позивач неодноразово контактувала із ОСОБА_3 щодо повернення грошових коштів в повному обсязі; відповідач повернула позивачу грошові кошти у сумі 1 000 1000 доларів США. Щодо повернення залишку грошових коштів ОСОБА_3 протягом тривалого часу на вимоги про їх повернення не реагує.
Позивач вважає, що відповідач зобов`язана повернути грошові кошти у вказаній сумі в порядку статті 1212 ЦК України, оскільки будь якого договору укладено не було, внаслідок чого сплачені гроші відповідач набула без достатньої правової підстави.
1.2. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав.
2. Рух справи у суді.
Позовну заяву подано до суду 26.05.2023.
Ухвалою від 29.05.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті не розпочато.
Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.02.2024 № 200 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 15.02.2024 зазначена справа розподілена судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Савицькому С.І.
Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Савицького С.І. від 16.02.2024 цивільну справу було прийнято до провадження.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.01.2025 № 210 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_5 від здійснення правосуддя та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 29.01.2025 зазначена справа розподілена судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 .
Згідно з розпорядженням керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2025 № 308 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 18.02.2025 зазначена справа розподілена судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_6 .
За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (перерозподіл справи здійснено у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_6 ) від 03.06.2025 визначено головуючого для її розгляду – суддю Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Волкову Ю.Ф.
Ухвалою від 06.06.2025 справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 07.07.2025, відкладено на 26.08.2025, 30.09.2025, 03.11.2025, 23.12.2025, 02.02.2026. 
Ухвалою від 03.11.2025 витребувано у позивача оригінал розписки від 14.09.2020, станом на 02.02.2026 вимоги ухвали не виконано.
3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відстуність.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про поважність причин неявки або про відкладення розгляду справи суду не заявила.
У зв`язку із не виявленням обставин, які перешкоджають проведенню судового засідання, враховуючи заяви учасників провадження, керуючись частиною першою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності учасників справи.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України.
4. Фактичні обставини справи.
До позовної заяви позивач додала розписку від 14.09.2020 із змісту якої випливає, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2030 доларів США.
Вказаний документ оформлено як копію із засвідченої копії без частини тексту по правому краю.
На вимогу суду позивач оригінал вказаної розписки не надала.
Також до позовної заяви додано копію заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронного органу від 23.09.2021, довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_1 від 15.10.2021 заступника начальника СПВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.
У межах перевірки повідомлення у ОСОБА_2 працівником поліції 15.10.2021 було відібрано пояснення, згідно із якими остання не заперечила обставин щодо отримання від ОСОБА_1 2 030 доларів США для оформлення землевпорядної документації; також пояснила, що повернула ОСОБА_1 1 500 доларів США, решту коштів має намір повернути за можливості.
За результатами такого звернення ОСОБА_1 щодо протиправності діянь ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду у цивільному порядку. 
Інших доказів до позовної заяви не додано.
5. Норми права, які застосував суд та висновки суду.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту визначені в ст. 16 ЦК України. Одним із способів захисту є примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Однак, у даному випадку суд звертає увагу на таке.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 924/1096/17 зроблено висновок, що договір позики є класичним прикладом реального договору, про що свідчить положення абзацу 2 частини першої статті 1046 ЦК України. Така норма сформульована імперативно. Окрім того, із дефініції даного договору, яка закріплена в абзаці 1 частини першої статті 1046 ЦК України, можна зробити висновок, що оскільки позика спрямована до обов`язку повернути взяте в позику, то немає позики там, де не було заздалегідь взято в позику, тому що тоді не може бути мови про повернення.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина другої статті 640 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належного виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що незважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, коли кредитору не передавався борговий документ. Тобто наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належне виконання боржником свого обов`язку.
Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 596/1123/19 (провадження № 61-7056св22) та від 05 червня 2024 року у справі № 640/15157/16-ц (провадження № 61-4579св24).
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами.
У частинах другій, шостій статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд встановив, що доводи позивача про боргові зобов`язання відповідачки ґрунтуються не на оригіналі боргового зобов`язання, а на копії, виготовленій з копії (без частини тексту по правому краю).
Врахувавши вказане, а також надану позивачем копію пояснень відповідача від 15.10.2021 (відібрані працівником поліції у межах перевірки заяви про вчинення кримінального правопорушення) щодо часткового повернення грошових коштів у сумі 1 500 доларів США, суд надав можливість стороні позивача довести обставини оформлення розписки та спростувати обставини щодо суми боргу та згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України надати суду оригінал договору позики.
Однак позивач обов`язку, визначеного статтею 81, частиною четвертої статті 95 ЦПК України, не виконав, оригіналу договору позики суду не надав і в жодне із судових засідань не прибув. 
Керуючись наведеним, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а не її копія чи документ, виготовлений за допомогою технічних засобів.
Вказана правова позиція відповідає правовому висновку, сформованому у постанові Верховного суду від 27.11.2024 у справі № 757/128/23-ц.
Керуючись статтями 3-13, 141, 76-83, 89, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд
ухвалив:
у задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 
Повний текст судового рішення складено 09.02.2026.
Повне найменування сторін:
позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; 
відповідач – ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.Ф. Волкова