ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/1698/25	Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О. 	
Провадження № 22-ц/817/147/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
за участі секретаря — Гичко К.С.
без сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 595/1698/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2025 року, постановлену суддею Содоморою Р.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, Служби у справах дітей Бучацької міської ради про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, Служби у справах дітей Бучацької міської ради про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 10000 грн на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття з індексацією визначення розміру аліментів відповідно до закону та визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю — ОСОБА_1 , за її місцем проживання.
Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 24 листопада 2025 року у справі № 595/1672/25 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, Служби у справах дітей Бучацької міської ради, про стягнення аліментів на утримання дітей та визначення місця проживання дітей. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, Служби у справах дітей Бучацької міської ради про визначення місця проживання дітей. Позовну заяву в цій частині передано до канцелярії суду для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, після чого їй присвоєно № 595/1698/25. 
Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2025 року цивільну справу № 595/1698/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, Служби у справах дітей Бучацької міської ради про визначення місця проживання дітей, передано за підсудністю на розгляд до Інгульського районного суду м. Миколаєва.
Не погоджуючись із ухвалою суду щодо визначення підсудності розгляду справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначила, що вона разом із дітьми та ОСОБА_2 зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою АДРЕСА_1 , тому даний спір підсудний Бучацькому районному суду Тернопільської області.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступав.
В апеляційну інстанцію ОСОБА_1 не з`явилась і не повідомила причин неявки, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом R068051827027.
ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, однак вона повернулась на адресу Тернопільського апеляційного суду як не отримана з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. 
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, Служби у справах дітей Бучацької міської ради про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 10000 грн на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття з індексацією визначення розміру аліментів відповідно до закону та визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю — ОСОБА_1 , за її місцем проживання.
Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 24 листопада 2025 року у справі № 595/1672/25 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, Служби у справах дітей Бучацької міської ради, про стягнення аліментів на утримання дітей та визначення місця проживання дітей. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, Служби у справах дітей Бучацької міської ради про визначення місця проживання дітей. Позовну заяву в цій частині передано до канцелярії суду для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, після чого їй присвоєно № 595/1698/25. 
За даними позовної заяви місце проживання позивачки: АДРЕСА_1 , місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 .
Із сформованої засобами підсистеми ЕСІТС «Електронний суд» відповіді № 2030379 від 21.11.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, про реєстрацію місця проживання відповідача, вбачається що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Постановляючи ухвалу про направлення справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, Служби у справах дітей Бучацької міської ради про визначення місця проживання дітей за підсудністю на розгляд до Інгульського районного суду м. Миколаєва, суд першої інстанції посилався на те, що підсудність даного позову визначається за правилами ч. 1 ст. 27 ЦПК України, оскільки спір у даній справі виник щодо визначення місця проживання дітей, що не віднесено до переліку справ, підсудність яких визначається за вибором позивача, положення чинного процесуального законодавства та зміст спірних правовідносин не надають право позивачу обирати на власний розсуд суд, який має розглядати його позовну заяву. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.
Основними видами підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.
Згідно зі статтею 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Місце проживання фізичної особи згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» має бути зареєстровано у передбаченому порядку.
За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Вказане правило загальної підсудності (за місцем знаходження відповідача) діє у всіх випадках, коли закон не обумовлює інше стосовно конкретного виду справ.
Враховуючи, що позов містить вимогу про визначення місця проживання дитини, тому регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина 8 статті 7 СК України).
За змістом статті 28 ЦПК України позови про визначення місця проживання дитини не віднесені до категорії справ, територіальна підсудність яких може визначатись за вибором позивача.
Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду територіальної підсудності полягає в тому, що залежно від характеру матеріальних правовідносин та предмета спору, особистих обставин (стан здоров`я, наявність малолітніх дітей, тощо) позивач може обирати серед декількох судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.
Стаття 30 ЦПК України не відносить зазначену категорію справ, зокрема визначення місця проживання дітей, до виключної підсудності.
Таким чином, справи за позовами про визначення місця проживання дитини віднесені до територіальної юрисдикції (підсудності) суду, визначеній статтею 27 ЦПК України, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача.
Згідно з пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись до Бучацького районного суду Тернопільської області про визначення місця проживання дітей, зазначила адресою відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 .
Із сформованої засобами підсистеми ЕСІТС «Електронний суд» відповіді № 2030379 від 21.11.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, про реєстрацію місця проживання відповідача, вбачається що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Також не знайшли свого підтвердження посилання ОСОБА_1 , що відповідач зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою АДРЕСА_1 , оскільки до матеріалів справи не було долученого жодного доказу із цього приводу.
Оскільки спір у даній справі виник щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, який не віднесений до переліку справ, підсудність яких визначається за вибором позивача, положення діючого процесуального законодавства та зміст спірних правовідносин не надають право позивачу обирати на власний розсуд суд, який має розглядати її позовну заяву, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про визначення підсудності вказаного позову за зареєстрованим місцем проживання відповідача.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, оскільки не ґрунтуються на нормах процесуального права.
Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18)).
Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», роз`яснив, що суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункті 1 статті 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначаються правилами підвідомчості та підсудності.
Згідно з положеннями підпунктів 22-29 рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України», право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Повний текст судового рішення виготовлений 11 лютого 2026 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома