Справа № 159/3407/25 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/370/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О. І., Карпук А.К.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2025 року, 

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 15.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7687065 про надання споживчого кредиту.
Згідно з умовами кредитного договору № 7687065, вказаний кредит надано відповідачу у розмірі 15900,00 грн. строком на 36 дів, шляхом переказу на платіжну картку відповідача.
16.03.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 7687065, згідно умов якої сума кредиту була збільшена до 20900,00 грн. Кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. були перераховані 16.03.2024 року на платіжну картку відповідача.
24.12.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» було укладено Договір факторингу № 24.12/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» права грошової вимоги за кредитним договором № 7687065 від 15.03.2024 року.
Заборгованість відповідача по Кредитному договору № 7687065 від 15.03.2024 року перед ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» не сплачена та, станом на 24.12.2024 року, становить 86526,00 грн., яка складається з: 20900,00 грн. - заборгованості за кредитом; 55176,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами; 10450,00 грн. - заборгованість за штрафом.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» за кредитним договором № 7687065 від 15.03.2024 року в розмірі 86526,00 грн.
Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» заборгованість за кредитним договором № 7687065 від 15.03.2024 року в розмірі 86526,00 грн., судові витрати по справі в сумі 2422,40 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 7687065 від 15.03.2024 року в розмірі 76076 грн та судові витрати по справі в сумі 7422, 40 грн.
В задоволені решти вимог позову – відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у даній справі є 03 березня 2026 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору № 7687065 від 15.03.2024 року, ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 15900 грн. на строк 360 днів та сплатою 2,20% в день.
Крім цього, з додаткової угоди від 16.03.2024 року до договору № 7687065 про надання споживчого кредиту від 15.03.2024 року встановлено, що сторонами збільшено суму кредиту на 5000 грн., у зв`язку з чим сума кредиту складає 20900,00 грн. на строк 360 днів та сплатою 2,20% в день.
Згідно Договору факторингу № 24.12/24-Ф від 24.12.2024 року, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс», ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» права грошової вимоги за Кредитним договором.
Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № 24.12/24-Ф від 24.12.2024 року, ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 86526,00 грн., яка складається з: 20900,00 грн. - заборгованості за кредитом; 55176,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами; 10450,00 грн. - заборгованість за штрафом.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 7687065 від 15.03.2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 86526 грн.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 уклавши договір про надання споживчого кредиту № 7687065 від 15.03.2024 року та додаткову угоду до споживчого кредиту 16 березня 2024 року в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, відтак укладення договору про надання споживчого кредиту та додаткової угоди до нього у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому на думку колегії суддів, ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідач відповідно до умов Кредитного договору, п. 7.1.17, 7.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір 15.03.2024 року о 10:46:19 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором C6370, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачем. 
Кредитні кошти в розмірі 15900,00 грн. були перераховані відповідачу 15.03.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 (завірена копія витягу з листа вих. № 20241226-41.3 від 2024-12-26 23:59 про переказ коштів ТОВ «ПЕЙТЕК» (торгова марка Paytech) (долучено до матеріалів справи). 
Необхідно зазначити, що сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті відома тільки відповідачу. 
Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Вказаний номер телефону відповідача, в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. 
Додатковий договір був підписаний 16.03.2024 року о 19:21:30 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором C9555, надісланий на номер телефону Відповідача. 
Кредитні кошти у розмірі 5000 грн., згідно Додаткового договору були перераховані відповідачу 16.03.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , (завірена копія витяг з листа вих. № 20241226-41.3 від 2024-12-26 23:59 про переказ коштів ТОВ «ПЕЙТЕК»).
Згідно з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом Відповідача, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не було б укладено.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів.
На підтвердження переказу суми кредиту на платіжну картку відповідача, на підставі кредитного договору, надано довідку надавача платіжних послуг про переказ коштів, що є належним доказом передачі грошових коштів Відповідачу.
Стаття 31 Закону України «Про платіжні послуги» прямо зобов`язує надавача платіжних послуг надавати детальну інформацію про платіжну операцію та підтверджує право кредитора (як платника) та позичальника (як отримувача) вимагати таку інформацію.
Частина 4 та 5 ст.31 Закону України «Про платіжні послуги» визначають, яка інформація має бути надана після виконання операції, а саме: відомості для ідентифікації операції (що є суттю довідки про переказ коштів, яку Позивач отримав від надавача платіжних послуг); інформацію про отримувача (номер картки/рахунку позичальника), суму платіжної операції, дату і час зарахування коштів на рахунок отримувача.
Таким чином, довідка надавача платіжних послуг про переказ коштів є належним доказом про успішну транзакцію переказу коштів, містить усі істотні дані для ідентифікації операції: дату та час, суму, унікальний номер транзакції та реквізити отримувача.
Відповідно до п. 10 Постанови Правління НБУ № 113 від 03.11.2021 «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)», прямо передбачено можливість використання у договорах та супровідних документах номера електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_2 (маскований номер картки).
Таким чином, маскований номер картки зазначений у довідці надавача платіжних послуг про переказ коштів містить підтвердження зарахування коштів Відповідачу, співпадає з карткою Відповідача зазначеною у Кредитному договорі.
Довідка надавача платіжних послуг про переказ коштів у розумінні статті 95 ЦПК України, є належним письмовим доказом, має розглядатись у сукупності з Кредитним договором, підтверджує причинно-наслідковий зв`язок переказу суми кредиту, після укладення Кредитного договору, а також: Ініціатора переказу (платник первісний кредитор); Суму та валюту операції; Реквізити картки отримувача (позичальника); Дату, час та унікальний ідентифікатор транзакції. Відповідач, перед укладенням Кредитного договору, верифікував свою платіжну картку та підтвердив, що саме на неї має бути зарахована сума кредиту, в тому числі підписанням кредитного договору.
Однак, отримавши кредитні кошти за вказаним договором, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув у передбачений договором строк тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Тому зважаючи на умови укладеного договору, у відповідача виник обов`язок повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
За договорами факторингу позивач набув права вимоги за цими кредитними договорами, що не спростовано стороною відповідача.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У позовній заяві позивач просив стягнути тіло кредиту в розмірі 20900 гривень та відсотки за користування кредитом в розмірі 55176, 00 гривень. 
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.
Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.
Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.
Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором станом на 24 грудня 2024 року заборгованість відповідача становить 86526,00 гривень, з яких: основний борг 20900 гривень; 55176, 00 заборгованість за нарахованими відсотками та 10450 штраф відповідно до кредитного договору ( а.с. 32-39).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом у період з 15.03.2024 року по 13.04.2024 кредитодавець застосовував процентну ставку в розмірі 0,44 % в день (знижена процентна ставка), а з 15 квітня 2024 року по 10.09.2024 року застосував проценту ставку в розмірі 2,2%. Необхідно зазначити, що з 11 вересня 2024 року по 24 грудня 2024 року відсотки не нараховувались. 
Проте, умови Договору, в частині нарахування процентів за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки такі є нікчемними.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.
Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Укладений 15 березня 2024 року кредитний договір, за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ТОВ не мало права визначати проценту ставку у розмірі (2,2 %), оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день.
Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Кредитний договір укладено 15 березня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні (2.2 %) є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Оскільки такий договір укладений після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», тому в даному випадку відсотки не повинні перевищувати 1%. 
Кредитний договір у цій справі укладений 15 березня 2024 року, тому кредитором може бути застосована максимальна процентна ставка 1% в день.
У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань,які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
У зв`язку з цим заявлену до стягнення заборгованість за процентами за користування кредитними коштами суд апеляційної інстанції перераховує.
Як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем за період з 15 березня по 13 квітня 2024 року - нарахована заборгованість за відсотками в розмірі 2736,80 гривень, застосовуючи знижену процентну ставку (яка передбачена кредитним договором) в розмірі 0,44 %, суд апеляційної інстанції погоджується з таким розрахунком.
За період з 15 квітня 2024 року по 10.09.2024 року становить 149 дні, а тому розмір заборгованості за цей період становить 31141, 00 гривень = (20900 гривень (тіло кредиту) *1% *149 днів. Необхідно зазначити, що саме такий період нарахування відсотків застосовано позивачем та відображено в розрахунку заборгованості.
Таким чином загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за відсотками за період з 15 березня 2024 року по 10 вересня 2024 року становить 33877,80 гривень = (2736,80 гривень (з 15 березня по 13 квітня 2024 року ) + 31141, 00 гривень (за період з 15 квітня 2024 року по 10.09.2024 року). В розрахунку заборгованості відображено, що оплата процентів становила 16071, 00 гривень. А тому загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за відсотками становить 17806, 80 гривень (33877, 80 гривень ( нараховані відсотки) -16071, 00 гривень ( сплачені відсотки)).
Відмовляючи у стягненні штрафу в розмірі 10450, 00 гривень, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що оскільки прострочення заборгованості за кредитним договором відбулося у період дії в Україні воєнного стану, відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а тому вимоги позивача про стягнення 10450,00 грн. штрафу є безпідставними. Необхідно зазначити, що позивачем не оспорюється рішення в цій частині.
Таким чином загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 38706, 80 гривень = (20900 гривень тіло кредиту+17806,80 гривень відсотки за період з 15.04.2024 року по 10.09.2024 року.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції, в частині визначення розміру заборгованості кредитним договором, зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду, з ухваленням нового судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд у цій справі судове рішення скасовує, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат. 
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1083,54 гривень (що становить 44,73 % задоволених позовних вимог), а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2008, 51 гривень, що становить 55,27 % відмовлених позовних вимог.
Окрім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3000 гривень витрати на правничу допомогу, які документально підтвердженні, та є співмірними з складністю даної справи.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене та положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача ОСОБА_1 на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат позивача у розмірі 2075,03 гривень ( 3000 грн+1083,54 грн) – 2008, 51 грн.).
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» (м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 4, код ЄДРПОУ 41915308) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 7687065 від 15.03.2024 року в розмірі 38706, 80 гривень, з яких 20900 гривень – заборгованість за тілом кредиту та 17806,80 гривень заборгованість за відсотками за користуванням кредитом та 2075,03 гривень різниці у судових витратах.
В решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя: 

Судді: