ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/2741/25
Головуючий у першій інстанції – Костюкова Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/870/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапова О.Л. 
секретар: Шкарупа Ю.В.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2026 року у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (суддя Костюкова Т.В.), ухвалену у м. Чернігів , 
В С Т А Н О В И В:
Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2025 року позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто на користь позивача з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії №1399-6923 від 24.05.2024 року в сумі 79000 грн, з яких 15800 грн заборгованість за тілом кредиту, 63200 грн прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, а також судовий збір у сумі 2264,94 грн.
19 січня 2026 року на адресу Чернігівського районного суду Чернігівської області було надіслано ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення. Підставами для перегляду у зазначеній заяві ОСОБА_1 вказував на необізнаність про розгляд справи та не повідомлення його в належний спосіб про наявність спору, що перебуває на розгляді в суді. Відповідач про наявність судового рішення дізнався з за стосунку « Дія» та частково з ним погоджується. Вважає, що у суду були відсутні підстави для стягнення заборгованості поза межами строку дії договору . Встановлений договором розмір відсотків є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності, добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника.Стягнення комісії судом також суперечить практиці розгляду аналогічних спорів.
Також 19 січня 2026 року на адресу Чернігівського районного суду Чернігівської області було подано відповідачем заяву про поновлення строку на перегляд заочного рішення.
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2026 року було відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2025 року. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.
Відмовляючи в поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заочне рішення суду було вручено відповідачу через його електронний кабінет, яке було доставлено до електронного кабінету пізніше 17 години і відповідно вказане судове рішення вважається врученим ОСОБА_1 12.12.2025 року. Вказані обставини свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про наявність судового рішення про стягнення з нього заборгованості. Суд врахував, що про розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості заявник ОСОБА_1 був обізнаний так як ухвалу про відкриття провадження по справі отримав особисто засобом поштового звязку 04.09.2025 року , відзиву не подав, хоча був обізнаний про розгляд справи, рішення суду отримав 11.12.2025 про що свідчить довідка про доставку до його електронного кабінету, поважних причин у заяві про поновлення строку заочного рішення він не наводить, адже матеріалами справи спростовується твердження заявника про отримання ним рішення лише у січні 2026 року у застосунку «Дія». За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність поважних обставин, що об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до суд із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк, а тому його заява про поновлення цього процесуального строку задоволенню не підлягає. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення. 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову про задоволення його заяви про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції невірно зроблено висновок про те, що якщо суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення, то така заява залишається без розгляду, тоді як за практикою Верховного суду така заява залишається без задоволення. Відповідач вказує, що якби суд першої інстанції відмовивши у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та з цієї причини залишив без задоволення останню, він міг би оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення, обґрунтувавши, зокрема, поважність причин для пропуску такого строку.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.
Умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).
Водночас суть та мета заочного розгляду справи, які полягають у своєчасному та ефективному вирішенні спору, не відрізняються від тих же складових загального позовного провадження. Наведене пояснюється тим, що питання проведення заочного розгляду справи виникає вже на стадії судового розгляду під час судового засідання у справах позовного провадження. Тобто за наявності передбачених законом умов фактично відбувається перехід із загального позовного провадження до заочного розгляду справи.
У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи.
З іншого боку, відповідачу частиною першою статті 284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом.
Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).
Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Натомість право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду відповідач набуває лише після залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).
У питанні забезпечення прав учасників процесу на апеляційний перегляд справи заочне провадження не відрізняється від інших проваджень, адже доступ до суду апеляційної інстанції в будь-якому випадку забезпечується учасникам справи лише в разі дотримання ними установлених законом процесуальних вимог.
У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України вказано, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Водночас ЄСПЛ, висновки якого належить застосовувати судам, вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, параграфи 53, 55, від 06 грудня 2007 року).
З урахуванням того, що належне повідомлення відповідача про розгляд справи є однією з основних умов проведення її заочного розгляду, а також приймаючи до уваги положення статей 284, 287, 288 ЦПК України, що право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку попереднього звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, у тому числі з урахуванням визначених процесуальним законом строків.
Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.
За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.
Якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.
Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.
Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.
Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Аналогічні висновки викладені у постанові ВП ВС від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24)
Крім того у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду, відступила від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), навівши висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при розгляді заяви про перегляд заочного рішення у випадку відмови у поновленні строку на її подання повинен був залишити таку заяву без задоволення, а не без розгляду є помилковими.
Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, ухвала суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення поданих заяв та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2026 року
залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: