Справа № 127/40594/25 
Провадження № 3/127/8484/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
"13" лютого 2026 р.	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романчук Р.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, 
за ст. 173 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 22.12.2025 о 23 год. 30 хв., перебуваючи по вул. Генерала Безручка 2 у м. Вінниці, виражався нецензурною лайкою, образливо чіплявся до громадян, розсипав сміття, чим порушив спокій громадян. 
Неповнолітній ОСОБА_1  в судовому засіданні пояснив, що вину у вчинені адміністративного правопорушення не визнає. Адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не вчиняв. 22.12.2025 нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 не висловлювався. В той день близько 22:00 він повертався з роботи додому. Коли він підійшов до будинку АДРЕСА_2 , то побачив там двох знайомих юнаків, які проживають в тому ж районі. Коли він підійшов ближче до воріт, то вийшла з домоволодіння жінка з чоловіком. Хлопці почали втікати, а з подвір`я вибіг ще чоловік і, схопивши його за куртку, почав сіпати та наносити удари руками по обличчю. Потім приєдналася ще жінка і нанесла кілька ударів по голові. В зв`язку з чим між ними виникла гучна розмова, однак він не висловлювалася на адресу ОСОБА_2 чи інших громадян нецензурною лайкою, а тим більше не розсипав сміття чи порушував спокій громадян та громадський порядок. Після того чоловік перестав наносити йому тілесні ушкодження, тримав за одяг і не відпускав, а жінка викликала працівників поліції. В його присутності працівники поліції протокол про адміністративне правопорушення не складали, жодних прав не роз`яснювали і надати пояснення не пропонували. Коли прийшов додому, мати побачила тілесні ушкодження і вони звернулися за медичною допомогою до Вінницької дитячої лікарні. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції, достовірно знаючи, що він є неповнолітнім, не повідомив і не викликав батьків неповнолітнього для участі у складанні протоколу, а також пропонував йому давати пояснення без участі батьків, від чого він відмовився. Він звернувся в лікарню та лікувався. Він не висловлювався нецензурною лайкою в громадських місцях, не вчиняв образливого чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Враховуючи, що в матеріалах справи про адміністративну відповідальність відсутні належні та допустимі докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, просив провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
В судовому засіданні законний представник ОСОБА_1 - мати ОСОБА_3 пояснила, що її син ОСОБА_1 вину у вчинені адміністративного правопорушення не визнає. Адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,  ОСОБА_1 не вчиняв. 22.12.2025 нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 син не висловлювався. В той день близько 22:00 він повертався з роботи додому. Коли син прийшов додому, вона побачила тілесні ушкодження і вони звернулися за медичною допомогою до Вінницької дитячої лікарні. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції, достовірно знаючи, що син є неповнолітнім, не повідомив і не викликав батьків неповнолітнього для участі у складанні протоколу, а також пропонував йому давати пояснення без участі батьків, від чого син відмовився. В його присутності працівники поліції протокол про адміністративне правопорушення не складали, жодних прав не роз`яснювали і надати пояснення не пропонували. Вважає, що права неповнолітнього сина та її права як законного представника були порушені. Просила провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Левицька О.І. пояснила, що ОСОБА_1 вину у вчинені адміністративного правопорушення не визнає. Адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,  ОСОБА_1 не вчиняв. Вважає, що в діях неповнолітнього ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 216889 від 23.12.2025 не може бути допустимим доказом у справі, оскільки складений з істотним порушенням права на захист неповнолітнього ОСОБА_1 . Стаття 13 КУпАП передбачає відповідальність неповнолітніх, до яких відносять осіб віком від 16 до 18 років. Відповідно до положень ч. 1 ст. 32 ЦК України неповнолітньою особою є фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Із протоколу та доданих до нього матеріалів вбачається, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на момент складання протоколу був неповнолітнім. Разом з тим, жодних відомостей про присутність законного представника під час процесуального оформлення інкримінованого неповнолітньому ОСОБА_1 , як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, які регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення, матеріали справи не містять. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції, достовірно знаючи, що ОСОБА_1 є неповнолітнім, оскільки, паспортні дані вписані в протокол, не повідомив і не викликав батьків неповнолітнього для участі у складанні протоколу, а також пропонував йому давати пояснення без участі батьків, від чого ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить відмітка в протоколі та в рапорті працівників поліції. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. До протоколу про адміністративне правопорушення долучено рапорт працівника поліції, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_2 , а також письмове пояснення ОСОБА_2 . Однак, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодного письмового доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_1 зазначеного адміністративного правопорушення, зокрема фото (відеофіксації) події, пояснень свідків тощо. Адже обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Малофєєва проти Росії", серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.12.2025, поліцейський взводу №1 роти №1 батальйону УПП у Вінницькій області прийняв усну заяву від ОСОБА_2 , яка просить прийняти міри щодо невідомих їй осіб на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які 22.12.2025 близько 22:30 год. висловлювалися нецензурною лайкою в її сторону, підперли двері до подвір`я колесом так, що вона не могла вийти, та ображали словесно. Аналогічні за змістом пояснення викладені ОСОБА_2 у поясненнях. Як у протоколі прийняття заяви, так і в поясненні ОСОБА_2 вказує на групу неповнолітніх осіб, навіть називає їхні імена і констатує, що у неї з ними систематично виникають конфліктні ситуації. Однак, працівниками поліції дані неповнолітні особи ні встановлені, ні опитані не були. Для правильної кваліфікації дрібного хуліганства повинна бути врахована індивідуальна роль кожного учасника у порушенні громадського порядку. Пояснення неповнолітнього ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні. В протоколі про адміністративне правопорушення в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є відмітка: «Відмовився надавати». Також, згідно із рапортом поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону УПП у Вінницькій області 23.12.2025 він отримав повідомлення «підозріла особа» за адресою м. Вінниця, вул. Генерала Безручка, 2. Прибувши на місце події, їх зустріла заявниця ОСОБА_2 , яка повідомила, що виявила громадянина ОСОБА_1 , який вчиняв хуліганські дії відносно неї, а саме: виражався нецензурною лайкою в її бік, словесно ображав, висипав сміття біля її будинку. Після цього на даного громадянина був складений протокол про адміністративне правопорушення ст. 173 КУпАП. Вважає, що наданий працівником поліції рапорт не є доказом у справі. По суті рапорт є службовим документом поліції, у відповідності до якого її працівник доповідає своєму керівнику про встановлені ним обставини. Тим більше, що у даному рапорті наведені обставини, про які заявниця ОСОБА_2 не вказує ні у письмовій заяві, ні у своєму поясненні, зокрема, щодо висипання сміття біля її будинку. Відповідно до письмового пояснення ОСОБА_1 , яке відібрано нею в присутності матері згідно ст. ст. 20, 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», від 12.02.2026 він своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення відповідно до обставин, викладених в адміністративному протоколі, не визнає. Пояснив, що 22.12.2025 нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 не висловлювався та взагалі нікого того дня не ображав. В той день близько 22:00 він повертався з роботи додому, так як батька немає і він змушений тимчасовими заробітками допомагати матері. Коли він підійшов до будинку АДРЕСА_2 , то побачив там двох знайомих юнаків, які проживають в тому ж районі. Коли він підійшов ближче до воріт, то вийшла з домоволодіння жінка з чоловіком. Хлопці почали втікати, а з подвір`я вибіг ще чоловік і, схопивши його за куртку, почав сіпати та наносити удари руками по обличчю. Потім приєдналася ще жінка і нанесла кілька ударів по голові. В зв`язку з чим між ними виникла гучна розмова, однак він не висловлювалася на адресу ОСОБА_2 чи інших громадян нецензурною лайкою, а тим більше не розсипав сміття чи порушував спокій громадян та громадський порядок. Після того чоловік перестав наносити йому тілесні ушкодження, тримав за одяг і не відпускав, а жінка викликала працівників поліції. В його присутності працівники поліції протокол про адміністративне правопорушення не складали, жодних прав не роз`яснювали і надати пояснення не пропонували. Коли прийшов додому, мати побачила тілесні ушкодження і вони звернулися за медичною допомогою до Вінницької дитячої лікарні. У розумінні положень ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство відноситься до правопорушень, які посягають на громадський порядок. Поняття "дрібне хуліганство" - це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, якщо вони за своїм характером не тягнуть застосування заходів кримінального покарання. Дрібне хуліганство характеризується наявністю умислу - особа, яка вчинила дрібне хуліганство, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок, і бажає чи свідомо допускає вияв неповаги до суспільства. Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення полягає у порушенні громадського порядку (урегульованої правовими та іншими соціальними нормами системи суспільних відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей), шляхом вживання нецензурної лайки в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та вчинення інших дій. При цьому, для кваліфікації таких дій за ст. 173 КУпАП обов`язковому встановленню підлягає те, чи були вони вчинені з хуліганських мотивів, тобто через прагнення особи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства, врегульована правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій. З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства від інших протиправних дій. Наявні в матеріалах докази свідчать, що між ОСОБА_2 та неповнолітнім ОСОБА_1 була конфліктна ситуація, яка виникла на ґрунті непорозумінь, але сам лише факт наявності між учасниками справи конфлікту, який виник на ґрунті непорозумінь, не може свідчити про вчинення дрібного хуліганства ОСОБА_1 в розумінні вимог ст.173 КУпАП. Більше того, зі сторони ОСОБА_7 до неповнолітнього ОСОБА_1 було застосовано фізичне насильство, що полягало в нанесенні тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку та забоїв м`яких тканин обличчя, що підтверджується довідкою ВОДКЛ №10897 від 23.12.2025. У справі будь-яких фактичних даних, на основі яких можна було б дійти висновку, що неповнолітній ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, яке посягає на громадський порядок і спокій громадян, тобто дрібне хуліганство, не встановлено, а наявні докази у своїй сукупності свідчать про відсутність умислу у неповнолітнього ОСОБА_1 на порушення громадського порядку чи спокою громадян, а, відтак в його діях немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Просила провадження у справі закрити за відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення. 
Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 173 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 19 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» дрібне хуліганство це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю за винятковим цинізмом.
Суд бере до уваги те, що громадський порядок це обумовлена потреба суспільства, система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами, система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.
Об`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. При цьому дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка вчиняє таке правопорушення, усвідомлює, що своїми діями порушує громадський порядок і спокій громадян, та бажає чи свідомо припускає прояв неповаги до суспільства.
Суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Умисний прояв винним явної неповаги до оточуючих головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки хулігана. За відсутності такого мотиву не може бути дрібного хуліганства.
Таким чином, дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 р. № 1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 р. за № 1496/27941, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).
Як встановлено в судовому засіданні, з пояснень особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та його захисника,  ОСОБА_1  вину у вчиненні дрібного хуліганства не визнає, зазначає, що адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не вчиняв, а його дії носили лише характер самооборони. Просить провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Дослідивши обставини справи та наявні у справі докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 216889 від 23.12.2025, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.12.2025, письмові пояснення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_3 в судовому засіданні, врахувавши позицію захисника ОСОБА_1 - адвоката Левицької О.І., суд дійшов висновку, що, винуватість ОСОБА_1 не підтверджується зібраними по справі та дослідженими судом доказами.
Проаналізуваши зміст протоколу суд дійшов висновку, що зазначені у протоколі обставини не відповідють диспозиції ст. 173 КУпАП, що інкримінується  ОСОБА_1 .
Фактичні обставини справи свідчать, що конфлікт між  ОСОБА_1  та  ОСОБА_2  виник раптово, на ґрунті особистих непорозумінь. 
Обставини, встановлені в судовому засіданні, підтверджують відсутність у  ОСОБА_1  умислу на вчинення дрібного хуліганства, зокрема на порушення громадського порядку та спокою громадян.
Щодо інших наданих суду доказів, то слід зазначити, що вони також не містять будь-якої інформації про те, що саме  ОСОБА_1  порушував громадський порядок та спокій громадян, а тому іх не можна вважати доказами винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Так, надані на розгляд адміністративні матеріали, у тому числі і письмові докази, надані пояснення осіб, не містять доказів на підтвердження ознак дрібного хуліганства, вчиненого саме з метою порушення громадського порядку та спокою громадян.
Будь-яких інших доказів вчинення  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суду не надано.
Крім того, суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 216889 від 23.12.2025 складений з істотним порушенням права на захист неповнолітнього ОСОБА_1 . 
Міжнародною Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р., визначається, що "дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку". При цьому законодавчо в Україні встановлено градацію віку дитини у таких вікових категоріях: малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою - у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
У Кодексі України про адміністративні правопорушення законодавець встановлює вік настання адміністративної відповідальності - шістнадцять років. Суб`єктом адміністративної відповідальності визнаються саме неповнолітні у віці від 16 до 18 років. У КУпАП відсутнє визначення поняття "неповнолітні", але ст. 13 передбачає відповідальність неповнолітніх, до яких відносять осіб віком від 16 до 18 років.
Істотного значення для захисту прав та інтересів неповнолітньої особи набуває можливість участі його батьків або законних представників при наданні пояснень та складанні протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому існує потреба у залученні батьків неповнолітнього до участі у провадженні - повідомлення батьків неповнолітнього та виклик для складання протоколу або залучення їх у якості законних представників, можливість участі яких передбачена ст. 270 КУпАП .
Із протоколу та доданих до нього матеріалів вбачається, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на момент складання протоколу був неповнолітнім. Разом з тим, жодних відомостей про присутність законного представника під час процесуального оформлення інкримінованого неповнолітньому ОСОБА_1 , як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, які регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення, матеріали справи не містять. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції, достовірно знаючи, що ОСОБА_1 є неповнолітнім, не повідомив і не викликав батьків неповнолітнього для участі у складанні протоколу, а також пропонував йому давати пояснення без участі батьків, від чого ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить відмітка в протоколі та в рапорті працівників поліції. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що права неповнолітнього ОСОБА_1 були порушені.
Крім того, будь-яких фактичних даних, на основі яких можна було б дійти висновку, що  ОСОБА_1  вчинив адміністративне правопорушення, яке посягає на громадський порядок і спокій громадян, тобто вчинив дрібне хуліганство, під час судового розгляду не встановлено, а встановлені судом обставини у своїй сукупності переконливо свідчать про відсутність прямого умислу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на порушення громадського порядку та спокою громадян.
Слід підкреслити, що умисел особи має бути спрямований саме на порушення громадського порядку, а не на конкретний конфлікт з іншою особою.
Аналізуючи надані у справі докази, суд дійшов висновку, що дії  ОСОБА_1 у даному випадку не можуть бути кваліфіковані за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. А обставини, вказані в протоколі про адміністративне правопорушення про те, шо  ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство, не відповідають дійсності та спростовуються дослідженим в судовому засіданні доказами.
Також суд зазначає, що відносно ОСОБА_1 було застосовано фізичне насильство, що полягало в нанесенні тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку та забоїв м`яких тканин обличчя, що підтверджується довідкою ВОДКЛ №10897 від 23.12.2025.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України також відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
У рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Суд зазначає, що згідно ст. ст. 245, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. 
Таким чином, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у діях  ОСОБА_1  відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись п. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Скаргу на постанову може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя