ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 р.	Справа № 638/3819/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Власова Ю.Ю., по справі № 638/3819/25
за позовом ОСОБА_1 
до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області , Департаменту патрульної поліції   
про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4088526 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.01.2026 у справі № 638/3819/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.01.2026 у справі № 638/3819/25 та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 4088526 від 16.02.2025, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем указано, що поліцейський не надав можливості скористуватися правом на надання пояснень по справі, при розгляді справи не надав можливості залучити адвоката, ним не було всебічно, повно і об`єктивно досліджено обставини справи. Позивач звертає увагу на те, що за змістом винесеної постанови неможливо визначити місце проживання чи перебування особи, стосовно якої розглядається справа, вказаної адреси на мапі міста не існує, постанова не містить посилання на вказівку про порядок і строк її оскарження. Позивач наголошує, що у даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення, факт його вчинення не доведений у встановленому законом порядку, а вина особи не підтверджена належними доказами.
Відповідач не скористався правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивача.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 16.02.2025 інспектором 2 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Харківській області лейтенантом поліції Тесленком М.Ю. відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4088526.
За змістом означеного рішення суб`єкта владних повноважень, 16.02.2025 о 21 год. 04 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Tesla Model Y, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора по вулиці Клочківській, поблизу будинку № 170, чим допустив порушення вимог п. 8.7.3. ґ ПДР, а саме: «Сигнали світлофора мають такі значення: ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів».
Дії ОСОБА_1 , які полягали в порушенні вимоги п. 8.7.3. ґ ПДР, кваліфіковані поліцейським за ч. 2 ст. 122 КУпАП за ознаками порушення інших правил дорожнього руху, а саме: проїзд на заборонний сигнал світлофора.
За вказане адміністративне правопорушення позивач ОСОБА_1 підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави у розмірі 510,00 грн.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами належними та допустимими доказами доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та законність і правомірність оскаржуваної постанови.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються правил дорожнього руху, зокрема, передбачені частиною 2 статті 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно із пунктами 8, 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Окрім того, частиною 2 статті 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.
Частиною 3 статті 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, має містити, зокрема, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.
За приписами статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, тоді як в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладено на суб`єкта владних повноважень.
Як встановлено з матеріалів справи, 16.02.2025 інспектором 2 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Харківській області лейтенантом поліції Тесленком М.Ю. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4088526 від 16.02.2025 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн.
Так, відповідно до частини 2 статті 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З тексту оскаржуваної постанови встановлено, що 16.02.2025 о 21 год. 04 хв. на вул. Клочківській, 170, м. Харків, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим допустив порушення вимог п. 8.7.3. ґ ПДР - порушення проїзду на заборонений сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Зі змісту наведеної постанови встановлено, що до неї додається запис з бодікамери № 470036, відео з відеореєстратора 70mai.
При цьому, згідно із частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (стаття 53 Закону України «Про дорожній рух»).
Правила дорожнього руху затверджені постановою Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху» від 10.10.2001 № 1306.
Відповідно до п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, сигнали світлофора мають такі значення: зелений дозволяє рух; зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Згідно із п. 8.10 Правил дорожнього руху, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 Місце зупинки, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Пунктом 8.11 Правил дорожнього руху передбачено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.
Тобто, за вимогами Правил дорожнього руху водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу не можуть зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), а за відсутності розмітки не ближче ніж за 10 м перед світлофором чи пішохідним переходом, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху та не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Доводячи правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем подано до суду першої інстанції відеозапис з портативного відеореєстратора 70mai.
Оглянувши вказаний відеозапис, колегія суддів зазначає, що на ньому зафіксовано момент руху транспортного засобу Tesla Model Y.
Колегія суддів звертає увагу на те, що з даного відеозапису неможливо встановити номерні знаки цього транспортного засобу, відеозапис також не містить безперервного запису руху транспортного засобу Tesla Model Y після проїзду ним пішохідного переходу.
Водночас, із вказаного відеозапису неможливо встановити дійсну відстань перебування транспортного засобу до світлофора в момент вмикання на ньому жовтого сигналу, як і неможливо встановити відстань відповідного транспортного засобу до перехрестя в момент вмикання мигаючого жовтого сигналу світлофору.
Крім того, з відеозапису портативного відеореєстратора 70mai неможливо встановити, чи була наявна розмітка стоп-лінії перед пішохідним переходом по полосі, в якій рухався транспортний засіб під керування позивача.
При цьому, пунктом 8.11 Правил дорожнього руху надано право водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.
Таким чином, із переглянутого відеозапису колегія суддів робить висновок, що наявними доказами не доведено, що на полосі, по якій рухався автомобіль під керування позивача, була наявна розмітка 1.12 (стоп-лінія) та не доведено, що на момент ввімкнення жовтого сигналу світлофора позивач знаходився не ближче ніж за 10 метрів перед світлофором та пішохідним переходом, у зв`язку з чим відповідно мав можливість зупинити транспортний засіб не вдаючись до екстреного гальмування.
Відтак, колегія суддів вважає, що матеріалами справи не підтверджено те, що позивач мав змогу без застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 Правил дорожнього руху, зокрема перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), а за відсутності розмітки - за 10 м перед світлофором чи пішохідним переходом.
У той же час, обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення за приписами статті 77 КАС України покладено саме на відповідача.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачами належними та допустимими доказами доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, та законність і правомірність оскаржуваної постанови.
Доводи позивача, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
Стосовно доводів позивача про те, що поліцейський не надав позивачу можливості скористуватися правом на надання пояснень по справі, при розгляді справи не надав можливості залучити адвоката, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін. Якщо особа є суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, у розгляді справи про адміністративне правопорушення може брати участь адвокат, який призначений Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Зазначений адвокат має права, передбачені частиною першою цієї статті та іншими законами. Повноваження адвоката, призначеного Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, підтверджуються дорученням, що видається Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
З аналізу вказаних приписів слідує, що у суб`єкта владних повноважень – посадової особи органів Національної поліції, уповноваженої розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, наявний законодавчо встановлений обов`язок із забезпечення осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, можливістю користуватися правами, наведеними у статті 268 КУпАП.
Порушення таких прав, зокрема права на участь захисника або інших прав, передбачених статтею 268 КУпАП, може відбутися у разі подання особою, яка притягається до відповідальності, певних клопотань та необґрунтованої відмови у їх задоволенні з боку уповноваженої посадової особи.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, відеозапису з нагрудного відеореєстратора № 470096 інспектора 2 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Харківській області лейтенанта поліції Тесленка М.Ю., наданого відповідачем, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці позивачу було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, права та обов`язки згідно зі статтею 268 КУпАП, повідомлено, що стосовно нього буде складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП.
Зі змісту даного відеозапису колегією суддів встановлено, що позивачем не було заявлено жодних усних клопотань про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 122 КУпАП з метою залучення захисника та бажання скористатись своїм правом на правову допомогу, надати пояснення у справі.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи позивача про те, що поліцейський не надав можливості скористуватися правом на надання пояснень по справі, при розгляді справи не надав можливості залучити адвоката, є безпідставними.
При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що оскаржувана постанова не містить посилання на вказівку про порядок і строк її оскарження, оскільки у пункті 8 постанови міститься запис про роз`яснення позивачу, зокрема, строку її оскарження за статтею 289 КУпАП.
Доводи позивача стосовно того, що за змістом винесеної постанови неможливо визначити місце проживання чи перебування особи, щодо якої розглядається справа, а вказаної адреси на мапі міста не існує, колегія суддів відхиляє, адже не кожен дефект акту робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 826/10888/18.
Колегія суддів вказує, що помилка в адресі проживання позивача не може бути формальною підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Отже, з урахуванням встановлення судом апеляційної інстанції відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною ч. 2 ст. 122 КУпАП України на підставі постанови серії ЕНА № 4088526, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про залишення без задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги знайшли часткове підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.
За викладених обставин колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Згідно з частинами 1-4 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.01.2026 по справі № 638/3819/25 - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4088526 та закрити провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено 17.03.2026 року