Справа № 348/2936/24 
Провадження № 22-ц/4808/224/26 
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої   Томин О.О.,
суддів:   Девляшевський В.А., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря Кузнєцова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лісодіда Олега Валентиновича на рішення Надвірнянського районного суду від 31 жовтня 2025 року, ухвалене в складі судді Матолич В.В. в м. Надвірній, повний текст якого складено 17 листопада 2025 року, в частині розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , неповнолітніх: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , інтереси яких представляє орган опіки та піклування Пасічнянської сільської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,
в с т а н о в и в:
У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , неповнолітніх: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , інтереси яких представляє орган опіки та піклування Пасічнянської сільської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач із сестрою, яка є особою з інвалідністю І групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Цей будинок належить йому на праві приватної власності. Окрім них там також проживають відповідачі, які заселилися у житло зі згоди позивача.
Так, ОСОБА_1 доводиться позивачу рідною сестрою та попросилась тимчасово пожити у нього зі своєю сім`єю на рік, щоб завершити будівництво свого житлового будинку. Він дав згоду на тимчасове проживання відповідачів у своєму житлі. Однак, обумовлений строк давно пройшов, а відповідачі не виселяються і свій будинок не закінчують будувати.
Будинок позивача складається з трьох житлових кімнат, в одній з яких проживає він із сестрою, а в двох інших - відповідачі. Останні чинять позивачу перешкоди в користуванні житлом, оскільки користуються його речами, байдуже ставляться до його майна, майже не оплачують комунальні послуги. Крім того, вчиняють вдома сварки, чим порушують спокій власника житла.
ОСОБА_2 вимушено проживає із сестрою-інвалідом в одній кімнаті, а бажає мати окрему кімнату для проживання. Звертався з цього приводу до сестри ОСОБА_1 в усній та в письмовій формі, однак це не дало ніякого результату.
Просив суд ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , неповнолітніх: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Рішенням Надвірнянського районного суду від 31 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із вказаного житла з 1 квітня 2026 року. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 242 грн 24 коп. з кожного та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 800 грн 00 коп. з кожного.
Не погодившись із вказаним рішенням в частині розподілу судових витрат, а саме: в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору, її представник – адвокат Лісодід О.В. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права.
Зазначає, що суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в частині стягнення витрат на сплату судового збору, стягнув його з особи, яка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 253/25/375/Р від 05.02.2025 встановлено другу групу інвалідності із встановленням наступної дати оцінювання – 01.06.2026.
Тому суд першої інстанції при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в частині сплати судового збору з особи, яка звільнена від його сплати, повинен був винести рішення про його сплату позивачу за рахунок Державного бюджету відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду від 31.10.2025 в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору.
Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 – адвокат Лісодід О.В. (поза межами приміщення суду) доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача – адвокат Романко В.М. (в залі суду) щодо задоволення апеляційної скарги не заперечив.
Представник Служби у справах дітей Пасічнянської сільської ради в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подала заяву про розгляд справи без їх участі. Щодо задоволення апеляційної скарги не заперечила.
Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності неприбулих учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянта та позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом апеляційної скарги рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення судового збору з відповідачки ОСОБА_1 , тому апеляційним судом переглядається тільки в цій частині.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині зазначеним вимогам не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09.12.2024 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , неповнолітніх: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , інтереси яких представляє орган опіки та піклування Пасічнянської сільської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Просив ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , неповнолітніх: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 1-3).
За подання позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. (т. 1, а.с. 4).
Рішенням Надвірнянського районного суду від 31 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із вказаного житла з 1 квітня 2026 року. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 242 грн 24 коп. з кожного та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 800 грн 00 коп. з кожного (т. 1, а.с. 218, 220-222).
Ухвалюючи рішення в частині про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 242 грн 24 коп. з кожного, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки суд задовольнив позов, такий відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача з кожного з повнолітніх відповідачів.
Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком в частині стягнення судового збору з апелянта, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом частини 6 цієї статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Згідно копії Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 253/25/375/Р від 05.02.2025 ОСОБА_1 з 03.05.2024 встановлено другу групу інвалідності. Дата повторного оцінювання – 01.06.2026 (т. 1, а.с. 233-234).
Отже, на час подання позову в цій справі та ухвалення рішення відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.
Проте суд першої інстанції зазначені вимоги процесуального закону не врахував та безпідставно стягнув із вказаного відповідача на користь позивача судовий збір.
Отже доводи, викладені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 242 грн 24 коп. з ухваленням в цій частині нового судового рішення про компенсацію ОСОБА_2 судового збору, сплаченого за подання позову, в розмірі 242 грн 24 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лісодіда Олега Валентиновича задовольнити.
Рішення Надвірнянського районного суду від 31 жовтня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 242 грн 24 коп. скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Компенсувати ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання позову, в розмірі 242 (двісті сорок дві) грн. 24 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча         О.О. Томин
Судді:         В.А. Девляшевський
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 12 лютого 2026 року.