ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 608/2043/24
провадження № 61-683св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: регіональна філія «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року у складі судді Запорожець Л. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Гірського Б. О., Хоми М. В., і виходив з такого.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», третя особа - ВСП «Чортківська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», про визнання незаконним та скасування наказу про переведення на іншу роботу, поновлення на посаді, стягнення різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи та стягнення моральної шкоди.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він з 1993 року працює в АТ «Укрзалізниця», більше 20 років працював на керівних посадах.
3. Наказом № 23/ос від 26 березня 2018 року його було переведено на посаду заступника начальника по штучних спорудах виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця». За штатним розкладом його посада мала назву «заступник начальника дистанції». На цій посаді він працював сумлінно, без порушень трудової дисципліни та отримання доган чи інших стягнень.
4. Однак, з початку виконання ОСОБА_2 обов`язків начальника виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» (05 травня 2024 року) до нього, як заступника, виникали безпідставні претензії, у зв'язку із чим між ними склались неприязні відносини.
5. Посилався на те, що внаслідок чергової конфліктної ситуації, яка склалася між ним та т.в.о. начальника ОСОБА_3 , він під погрозою звільнення за порушення трудової дисципліни або внаслідок невідповідності займаній посаді був змушений 07 червня 2024 року написати заяву про його переведення з посади заступника начальника дистанції колії на посаду ремонтника штучних споруд.
6. Однак, вказана заява ні в той день, ні на наступний день та протягом 
1,5 місяця не була ні зареєстрованою у секретаря та у журналі вхідної кореспонденції, ні передана тривалий час (1,5 місяця) для вирішення заступнику директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики А. Кирді.
7. 22 липня 2024 року він подав на ім`я заступника директора виконавчої регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики регіональної філії «Львівська залізниця» А. Кирди заяву про відкликання своєї заяви 
від 07 червня 2024 року щодо переведення його з посади заступника начальника дистанції колії на посаду ремонтника штучних споруд у зв`язку із сімейними обставинами.
8. Зазначав, що зазначену заяву він зареєстрував у секретаря виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» ОСОБА_4 , про що свідчить штамп та реєстрація 22 липня 2024 року № 34.
9. Однак, 24 липня 2024 року було винесено наказ (розпорядження) № 907/ос про переведення його на іншу роботу зі структурного підрозділу: виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» керівництво, з посади заступник начальника дистанції до структурного підрозділу, у виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» мостовий цех 2 на посаду ремонтник штучних споруд 4 розряду.
10. Вважав, що його переведення з керівної посади на робочу посаду відбулось без його згоди, незаконно, з ініціативи роботодавця, з порушенням статей 32, 33 Кодексу законів про працю України. Ураховуючи, що він у встановленому порядку відкликав свою заяву про переведення, у роботодавця були відсутні законні підстави для прийняття оскаржуваного наказу (розпорядження) № 907/ос від 24 липня 2024 року про переведення на іншу роботу.
11. З огляду на наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) № 907/ос від 24 липня 2024 року про переведення його на іншу роботу; поновити його на посаді заступника начальника по штучних спорудах виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця»; стягнути різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи з 24 липня 2024 року по дату прийняття рішення суду в сумі 156 719,50 грн; стягнути спричинену йому моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.
12. Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області 
від 01 листопада 2024 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Руднєвої І. С. Проведено заміну первісного відповідача регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на належного відповідача - 
АТ «Укрзалізниця». Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, регіональну філію «Львівська залізниця» 
АТ «Укрзалізниця».
Стислий виклад позиції відповідача
13. Відповідач АТ «Укрзалізниця» заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на їх безпідставність. Зауважував, що оспорюваний наказ було винесено на підставі поданої ОСОБА_1 заяви про його переведення на іншу посаду від 07 червня 2024 року. Заява позивача про відкликання його попередньої заяви про переведення від 07 червня 2024 року надійшла до служби кадрів 25 липня 2024 року, тобто після винесення наказу про переведення.
14. Посилався також на неналежне виконання позивачем своїх обов'язків на посаді заступника начальника дистанції виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії», що було предметом розгляду на оперативних нарадах 09 липня 2024 року та 19 липня 2024 року. Заява ОСОБА_1 про переведення від 07 червня 2024 року була передана начальником дистанції після оперативної наради 19 липня 2024 року до служби кадрів для видачі наказу, де була зареєстрована 23 липня 2024 року. Акцентував увагу, що всі заяви щодо прийняття, звільнення, переведення та відповідно відкликання заяв керівників підрозділів подаються на ім'я заступника директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики через службу кадрів. ОСОБА_1 мав можливість викласти свою незгоду з переведенням на оперативній нараді, яка відбулася 19 липня 2024 року, однак покинув зазначену нараду до її завершення.
15. Зауважував, що оспорюваним наказом було передбачено переведення позивача на іншу роботу із збереженням на новому місці роботи протягом двох тижнів з дня переведення попереднього середнього заробітку, що відповідає положенням статті 114 КЗпП України. Вимоги про відшкодування моральної шкоди вважав такими, що не підтверджені жодними доказами.
16. Додатково посилався на відсутність у регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» 
АТ «Укрзалізниця» статусу юридичної особи.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
17. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області 
від 18 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. 
18. Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) № 907/ос 
від 24 липня 2024 року про переведення на іншу роботу ОСОБА_1 з 24 липня 
2024 року постійно з посади заступник начальника дистанції зі структурного підрозділу: виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаду ремонтника штучних споруд 4 розряду до структурного підрозділу: виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії», мостовий цех 2, який був прийнятий заступником директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики А. Кирда, заступником директора виконавчого регіональної філії з інфраструктури П. Цубер.
19. Поновлено ОСОБА_1 на роботі у виробничому структурному підрозділі «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» 
АТ «Укрзалізниця», з 24 липня 2024 року на посаді заступника начальника дистанції.
20. Стягнуто солідарно з АТ «Укрзалізниця» та регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 різницю у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи за період з дня переведення на іншу роботу (з посади: заступник начальника дистанції зі структурного підрозділу: виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» керівництво, на посаду: ремонтник штучних споруд 4 розряду до структурного підрозділу: виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії», мостовий цех 2, тобто з 
24 липня 2024 року та по дату прийняття рішення судом, без утримання податків і платежів в сумі 156 719,50 грн.
21. У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення солідарно спричиненої йому моральної шкоди відмовлено.
22. Стягнуто солідарно з АТ «Укрзалізниця» та регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн та інші витрати. 
23. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний наказ (розпорядження) № 907/ос від 24 липня 2024 року про переведення на іншу роботу ОСОБА_1 є незаконним, оскільки прийнятий на підставі неналежно оформленої заяви про переведення на іншу роботу від 07 червня 2024 року. Ураховуючи наведене, суд на підставі статті 235 КЗпП України стягнув різницю між середньомісячним заробітком ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Чортківської дистанції колії та на посаді ремонтника штучних споруд 4 розряду за період з 24 липня 2024 року (дата прийняття оскаржуваного наказу (розпорядження)) по 07 серпня 2025 року (дата ухвалення судового рішення). Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд вважав недоведеними.
Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційного суду
24. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» задоволено частково.
25. Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області 
від 18 серпня 2025 року в частині солідарного стягнення з АТ «Укрзалізниця» та регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи в сумі 156 719, 50 грн та в частині стягнення солідарно з АТ «Укрзалізниця» і регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн та інших витрат скасовано й ухвалено в цих частинах нове судове рішення, яким стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 різницю у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи в розмірі 150 450,72 грн з відрахуванням відповідних податків і зборів. 
26. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 3 989,59 грн.
27. Компенсовано за рахунок держави судовий збір, сплачений 
АТ «Укрзалізниця» при подачі апеляційної скарги, у розмірі 60,18 грн.
28. У решті рішення Чортківського районного суду Тернопільської області 
від 18 серпня 2025 року залишено без змін.
29. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо незаконності оспорюваного наказу відповідача про переведення ОСОБА_1 , з огляду на відсутність волевиявлення позивача на переведення за власним бажанням, пов'язаного з відкликанням заяви від 07 червня 2024 року щодо його переведення з посади заступника начальника дистанції колії на посаду ремонтника штучних споруд і ненаданням відповідної згоди на переведення.
30. Водночас, суд апеляційної інстанції вважав помилковими висновки суду першої інстанції щодо солідарного стягнення з відповідача АТ «Укрзалізниця» та третьої особи - регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи за період з  24 липня 2024 року по 07 серпня 2025 року. Зазначено, що покладення на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, будь-яких матеріально-правових обов`язків суперечить нормам цивільно-процесуального права. Крім того, різниця у заробітку ОСОБА_1 за виконання нижче оплачуваної роботи повинна бути розрахована без врахування часу збереження за ним середнього заробітку протягом 14 днів, з урахуванням положень статті 114 КЗпП України та наказу про переведення.
Узагальнені доводи касаційної скарги
31. 08 січня 2026 року АТ «Укрзалізниця» засобами поштового зв`язку звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 18 серпня 
2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 
2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю або закрити провадження у справі. 
32. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, у постановах Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19, від 07 липня 2021 року у справі № 712/13066/18 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також посилається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 32 КЗпП України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
33. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не урахували, що заява про відкликання попередньої заяви позивача про переведення надійшла до роботодавця після видачі оскаржуваного наказу 
№ 907/ос. Водночас, вона була подана до підрозділу, до повноважень якого не входить оформлення кадрової документації.
34. Вважає, що переведення на роботу може бути як з ініціативи роботодавця, так і за заявою самого працівника. Оскільки письмова заява про переведення на іншу роботу подається працівником на ім'я власника підприємства чи уповноваженого ним органу або посадової особи, заява про відкликання такої згоди повинна бути подана у такий же спосіб до видання наказу про переведення.
35. Посилається також на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при заміні відповідача у справі. З огляду на те, що визначений позивачем відповідач не є юридичною особою, вважає, що суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Натомість, у порушення статей 46, 47 ЦПК України, суд допустив до участі у справі в якості третіх осіб регіональну філію «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», які не є юридичними особами.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
36. Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 608/2043/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
37. 04 лютого 2026 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи № 608/2043/24.
38. Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
39. 09 лютого 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат 
Руднєва І. С., через підсистему «Електронний суд», подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу АТ «Українська залізниця», у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
40. Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що суди попередніх інстанцій правильно встановили відсутність правових підстав для винесення оскаржуваного наказу, з огляду на його заяву про відкликання згоди на переведення.
41. Заміна первісного відповідача була здійснена судом першої інстанції з урахуванням частини другої статті 51 ЦПК України. Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» є юридичною особою, має свій код ЄДРПОУ, від імені керівництва якої видано довіреність адвокату Тарарук Л. Р. на представництво саме регіональної філії «Львівська залізниця» та від імені якої сплачено судовий збір при поданні касаційної скарги адвокатом Тарарук Л. Р. З огляду на наведене, вважає, що адвокат Тарарук Л. Р. не має права представляти АТ «Укрзалізниця», від мені якого подана касаційна скарга.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
42. Відповідно до наказу № 59 від 03 травня 1993 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу дистанція колії Чортків Львівська залізна дорога на посаду ремонтника штучних споруд 1 розряду в мостовий цех № 2 ст. Чортків.
43. Наказом № 102 від 09 вересня 2002 року ОСОБА_1 був призначений заступником начальника по інженерних спорудах та в подальшому наказом 
№ 23/0с від 26 лютого 2017 року переведений заступником начальника по штучних спорудах, де і працював до 24 липня 2024 року.
44. 07 червня 2024 року ОСОБА_1 на ім`я заступника директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики А. Кирди написав заяву, в якій просив перевести його з посади заступника начальника дистанції колії на посаду ремонтника штучних споруд за власним бажанням, на вакантну посаду.
45. Як вбачається зі змісту заяви, на заяві міститься напис в.о. начальника ПЧ-9 ОСОБА_2 «в наказ» (без проставлення дати) та знизу у заяві рукою в.о. начальника ПЧ-9 ОСОБА_2 написано: «погоджую в.о. ПЧ-9 ОСОБА_2» та проставлено підпис.
46. Зазначена заява ОСОБА_1 про його переведення не була передана заступнику директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», ОСОБА_5. продовжував виконувати свої обов`язки на посаді заступника начальника дистанції колії.
47. 22 липня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про відкликання заяви 
від 07 червня 2024 року щодо переведення його з посади заступника начальника дистанції колії на ремонтника штучних споруд, у зв`язку з сімейними обставинами. Зазначена заява була зареєстрована у виробничому структурному підрозділу «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» 22 липня 2024 року за вх. № 34, про що свідчить відтиск штампу на заяві та витяг із журналу вхідної кореспонденції.
48. Також до матеріалів справи надано заяву ОСОБА_1 про переведення від 07 червня 2024 року, яка, як стверджує представник відповідача, була зареєстрована у регіональній філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» у журналі реєстрації вхідних документів 23 липня 2024 року за вх. № 78, та витяг з журналу реєстрації вхідних документів Справа НОК-01 І служби кадрової та соціальної політики регіональної філії, у якому під № 80 від 25 липня 2024 року зареєстрована заява ОСОБА_1 про відкликання заяви № 78 від 23 липня 2024 року.
49. Відповідно до наказу (розпорядження) регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» за №907/ос від 24 липня 2024 року про переведення на іншу роботу ОСОБА_1 переведено на роботу постійно з 24 липня 2024 року зі структурного підрозділу: виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії», керівництво, з посади: заступник начальника дистанції, до структурного підрозділу: виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії», мостовий цех 2, на посаду: ремонтник штучних споруд 4 розряду.
50. З інформації виробничого структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 вбачається, що розмір середньомісячного заробітку ОСОБА_1 , як заступника начальника Чортківської дистанції колії, становить 41 179,41 грн. Розмір середньомісячного заробітку ОСОБА_1 , як ремонтника штучних споруд 4 розряду, становить 28 641,85 грн.
Позиція Верховного Суду
51. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
52. Відповідно до пунктів 1 - 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
53. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
54. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
55. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
56. Згідно з частиною першою статті 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.
57. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України вільний вибір виду діяльності (частина перша статті 5-1 КЗпП України).
58. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
59. Згідно з частиною першою статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
60. Тягар доведення законної підстави для звільнення або іншого обмеження прав працівника лежить на роботодавцеві. 
61. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
62. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
63. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
64. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
65. Встановивши, що переведення ОСОБА_1 було здійснено за відсутності його згоди, оскільки до видання оспорюваного наказу про переведення він подав роботодавцю заяву про відкликання своєї згоди на переведення на іншу роботу, суди попередніх інстанцій дійшли загалом правильного висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним наказу про переведення позивача на іншу нижчеоплачувану роботу, поновлення його на попередній роботі та стягнення різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з урахуванням положень частини першої статті 114 КЗпП України.
66. Обґрунтовуючи правомірність винесення наказу про переведення 
ОСОБА_1 № 907/ос від 24 липня 2024 року, відповідач акцентував увагу на тому, що таке переведення відбулося за згодою позивача, зокрема на підставі його заяви від 07 червня 2024 року. Стверджував, що заява ОСОБА_1 про відкликання своєї попередньої заяви про переведення від 07 червня 2024 року надійшла лише після видачі оскаржуваного наказу, а тому не могла бути врахована.
67. На підтвердження надходження заяви ОСОБА_1 про відкликання його заяви про переведення від 07 червня 2024 року після винесення оскаржуваного наказу відповідачем було надано витяг з журналу вхідної документації, згідно з яким така заява зареєстрована відповідачем 25 липня 2024 року під вхідним 
№ 80. Разом з тим, до матеріалів справи, на вимогу суду, відповідачем було подану копію заяви ОСОБА_1 від 22 липня 2024 року про відкликання заяви від 07 червня 2024 року про його переведення, на якій проставлено два вхідних штампи: від 22 липня 2024 року вх. № 34; від 25 липня 2024 року вх. № 80.
68. Позивач надав суду копію своєї заяви про відкликання заяви про переведення від 07 червня 2024 року, яка датована 22 липня 2024 року та містить вхідний штамп з датою 22 липня 2024 року, вхідний № 34. Крім того, до матеріалів справи позивач надав копію журналу вхідної кореспонденції, де під порядковим № 34 зазначена заява ОСОБА_1 про відкликання заяви від 07 червня 2024 року, яка була подана 22 липня 2024 року. Про факт подання позивачем цієї заяви зазначала також свідок ОСОБА_4 , яка пояснила, що зареєструвала спочатку таку заяву під тиском позивача, а в подальшому переписала журнал, оскільки ОСОБА_1 не міг без погодження з т.в.о керівника 
ОСОБА_3 відкликати свою раніше подану заяву.
69. У контексті забезпечення принципу змагальності сторін колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини виникли у сфері забезпечення права особи на працю, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.
70. Верховний Суд уже зауважував про покладення тягаря доказування законності звільнення працівника з роботи саме на роботодавця, що відповідає положенням пункту 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року 
№ 3933-XII (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі 
№ 381/4598/21).
71. Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач, як роботодавець, не довів належними, достатніми та допустимими доказами дотримання процедури переведення ОСОБА_1 на іншу нижчеоплачувану роботу, зокрема наявності його згоди на таке переведення. Заява позивача про його переведення була написана ним 07 червня 2024 року та до 23 липня 2024 року не була передана уповноваженим особам АТ «Укрзалізниця» для опрацювання, що визнавалося відповідачем, з посиланням на відсутність пояснень такого зволікання. Позивач, після подання такої заяви, продовжував виконувати передбачені його трудовим договором трудові обов'язки. Приймаючи 24 липня 2024 року оскаржуваний наказ про переведення ОСОБА_1 на підставі заяви останнього від 07 червня 2024 року, відповідач не перевірив актуальності поданої більш ніж місяць назад заяви та наявності передбаченої законом згоди працівника на таке переведення на момент видання оскаржуваного наказу. 
72. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій, значною мірою зводяться до переоцінки доказів.
73. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
74. Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
75. Крім того, безпідставними є посилання АТ «Укрзалізниця» на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах. 
76. Посилання касаційної скарги на допущені судами порушення норм процесуального права в частині заміни первісного відповідача та залучення третіх осіб колегія суддів відхиляє.
77. Заміна первісного відповідача - регіональної філії «Львівська залізниця» 
АТ «Укрзалізниця» на АТ «Укрзалізниця» була здійснена за відповідним клопотанням позивача, поданим до закінчення підготовчого провадження, що відповідає положення частини другої статті 51 ЦПК України. 
78. Відсутність у третіх осіб самостійної правосуб'єктності не може бути єдиною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. 
79. Колегія суддів враховує, що регіональна філія «Львівська залізниця» 
АТ «Укрзалізниця» та виробничий структурний підрозділ «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» є структурними підрозділами відповідача АТ «Укрзалізниця», де працює позивач.
80. Інтереси відповідача АТ «Укрзалізниця» у судах усіх інстанцій представляли представники, які діяли на підставі довіреностей, виданих АТ «Укрзалізниця», від імені яких виступали перший заступник директора регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та заступник директора виконавчого регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», на представлення інтересів товариства, пов'язаних саме з діяльністю регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Водночас, по суті у цій справі вирішено спір позивача з АТ «Укрзалізниця».
81. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
82. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
83. З урахуванням доводів касаційної скарги АТ «Укрзалізниця», які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

2. Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області 
від 18 серпня 2025 року, з урахуванням змін, внесених після апеляційного перегляду, та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 
2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович