ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/610/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Студенець В.І., 
за участю: секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,
позивача - Кисельової О.О.,
відповідача-1- Вишнякової І.О.,
відповідача-2- не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресанта-Запоріжжя"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2026 (головуючий - Кощеєв І.М., судді - Чус О.В., Дармін М.О.) та рішення Господарського суду Запорізької області від 24.07.2025 (суддя Корсун В.Л.)
у справі №908/610/25
за позовом Запорізької міської ради
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд",
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресанта-Запоріжжя"
про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
1. Запорізька міська рада звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" (далі - ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресанта-Запоріжжя" (далі - ТОВ "Ресанта-Запоріжжя") про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.09.2024, укладеного між ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" та ТОВ "Ресанта-Запоріжжя", посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., який зареєстровано в реєстрі за №5170.
2. Позивач зазначає, що підставою для звернення до суду є умисні дії відповідача-1, які полягають у відчуженні нерухомого майна за спірним договором з метою ухилення від виконання судового рішення у справі №908/630/24, яким з відповідача-1 стягнуто на користь позивача 3 941 664,36 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна (несплаченої товариством до місцевого бюджету орендної плати за користування земельною ділянкою) за період з 01.10.2020 по 31.08.2023, та 47 299,97 грн судового збору. Позивач вказує, що внаслідок укладення спірного договору ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" стало неплатоспроможним, у нього відсутнє інше майно, на яке може бути звернуто стягнення, а подальше виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості є неможливим.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
3. ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" (відповідач 1) згідно із договором купівлі-продажу від 10.03.11 було придбано у власність нерухоме майно (інв. № 1, 4, 10, 11, 12, 15, 17, 19, 22, 24, 27, 28, 30, 3, 5, 6, ,8, 9, 13, 16, 18, 20, 21, 26), що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вулиця Ласточкіна Миколи (Чапаєва), будинок 16.
4. Продаж нерухомого майна вчинено сторонами за 953 694,36 грн (пункт 2.1 цього договору).
5. Нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером: 2310100000:03:045:0001, власником якої є Запорізька міська рада.
6. 12.03.2024 Запорізька міська рада звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, за період з 01.10.2020 по 31.08.2023 в розмірі 3 941 664, 36 грн.
7. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.07.24 у справі №908/630/24 позов задоволено. Вирішено стягнути з ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" на користь Запорізької міської ради 3 941 664,36 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, за період з 01.10.2020 по 31.08.2023 та 47 299,97 грн судового збору.
8. Рішення мотивоване тим, що ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" (набувач), не сплачуючи у період з 01.10.2020 по 31.08.2023 орендну плату за користування земельними ділянками, за відсутності укладеного договору, збільшено вартість власного майна, а Запорізькою міською радою (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок міської ради.
9. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2025 у справі №908/630/24 апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
10. За поясненнями позивача, безпосередньо після ухвалення рішення суду першої інстанції від 12.07.2024 у справі №908/630/24, відповідачем-1 було укладено 3 договори купівлі-продажу нерухомого майна: від 20.09.2024 №5116, №5117 та від 24.09.2024 №5170 (оспорюваний).
11. Згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 29.08.2024, виданого ТОВ "ПІК "ІНВЕНОАРІ-ТАЙМ", ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" здійснено заходи із внесення змін до реєстру щодо майна, яке було змінено (об`єднано, поділено тощо) і є предметом вказаних вище договорів, у т.ч. оспорюваного, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
12. Так, 24.09.2024 між ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" (продавець) та ТОВ "Ресанта-Запоріжжя" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. та зареєстрований в реєстрі за №5170).
13. За умовами вказаного договору продавець передав у приватну власність покупця наступне нерухоме майно: - будівлю, склад каучуку літ. Г4, інв. №11, загальною площею 293,3 кв. м;- будівлю, склад готової продукції літ. К, інв. №12, загальною площею 694,2 кв. м; - будівлю, склад готової продукції літ. К1, інв. №12, загальною площею 42 кв. м; - будівлю, склад ангар літ. Л, інв. №19, загальною площею 319,4 кв. м; - будівлю, склад ПММ літ. М, інв. №17, загальною площею 954,8 кв. м; - будівлю, центральний склад літ. Г, інв. № 15. загальною площею 122,1 кв. м; - будівлю, центральний склад літ. Г1, інв. №15, загальною площею 68,4 кв. м; - будівлю, центральний склад літ. Г2, інв. №15, загальною площею 260,2 кв. м; - будівлю, центральний склад літ. ГЗ, інв. № 15. загальною площею 129,9 кв. м, що розташоване за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вулиця Ласточкина Миколи, будинок 16.
14. Продаж нерухомого майна в цілому за домовленістю сторін вчинено за 139 752,54 грн, які покупець зобов`язався сплатити продавцю протягом двох місяців з дня підписання цього договору (пункт 1.3 договору).
15. З Інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.01.2025 №410789086 вбачається, що станом на час надання довідки у ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" відсутнє інше майно після укладення оспорюваного правочину.
16. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.01.2025 майно, що є предметом оспорюваного правочину, належить ТОВ "Ресанта-Запоріжжя".
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
17. Господарський суд Запорізької області рішенням від 24.07.2025 у справі №908/610/25, яке Центральний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 04.02.2026, позов задовольнив. Визнав недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24.09.2024 (будівля, склад каучуку літ. Г4 інв.№11, загальною площею 293,3 кв. м; будівля, склад готової продукції літ. К інв.№12, загальною площею 694,2 кв. м; будівля, склад готової продукції літ. К1 інв.№12, загальною площею 42 кв. м; будівля, склад ангар літ. Л інв.№19, загальною площею 319,4 кв. м; будівля, склад ПММ літ. М інв.№17, загальною площею 954,8 кв. м; будівля, центральний склад літ. Г інв.№15, загальною площею 122,1 кв. м; будівля, центральний склад літ. Г1 інв.№15, загальною площею 68,4 кв. м; будівля, центральний склад літ. Г2 інв.№15, загальною площею 260,2 кв. м; будівля, центральний склад літ. Г3 інв.№15, загальною площею 129,9 кв. м, що розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 2310100000:03:045:0001, площею 2,3806 га, яка знаходиться у комунальній власності Запорізької міської ради), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., зареєстрований в реєстрі за №5170, укладений між ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" та ТОВ "Ресанта-Запоріжжя". Стягнув з ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" на користь Виконавчого комітету Запорізької міської ради - 1 816,80 грн судового збору. Стягнув з ТОВ "Ресанта-Запоріжжя" на користь Виконавчого комітету Запорізької міської ради - 1 816,80 грн судового збору.
18. Судові рішення мотивовані таким:
- на час укладення ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" та ТОВ "Ресанта-Запоріжжя" договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.09.2024 (зареєстрованого в реєстрі за №5170) відповідачу-1 було відомо про наявність зобов`язання перед місцевим бюджетом за безоплатне користування земельною ділянкою комунальної форми власності;
- оспорюваний правочин, разом з вищенаведеними договорами купівлі-продажу нерухомого майна №5116, №5117 від 20.09.2024, вчинено відповідачем-1 після ухвалення рішення Господарського суду Запорізької області від 12.07.2024 у справі №908/630/24 щодо стягнення з нього заборгованості в розмірі 3 941 664, 36 грн. При цьому отримання висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 29.08.2024, виданого ТОВ "ПІК "ІНВЕНОАРІ-ТАЙМ", свідчить про здійснення ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" заходів щодо поділення майна з метою подальшого відчуження;
- відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача-2 його кінцевим бенефіціаром є, зокрема, ОСОБА_1 . Крім того, відповідно до інформації з ЄДР станом на 29.05.2016 кінцевим бенефіціаром відповідача-2 зазначався ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ). Водночас згідно з виписками з ЄДР щодо відповідача-1 вказана особа ОСОБА_1 станом на 05.04.2024 була зазначена як його кінцевий бенефіціарний власник. Крім того, відповідно до інформації з ЄДР щодо відповідача-1, одним з його кінцевих бенефіціарів значиться ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , аналогічно вищевказаному бенефіціару відповідача-2 у 2016 році - ОСОБА_2 ). Отже, вбачається пов`язаність юридичних осіб відповідачів-1,2 між собою, що свідчить додатково в сукупності з усіма фактичними обставинами про їх недобросовісність при вчинені правочину, що оспорюється;
- продаж зазначеного нерухомого майна за оспорюваним правочином вчинено за 139 752,54 грн. При цьому судом враховано, що як свідчить інший правочин від 20.09.2024 №5116, наявний в матеріалах цієї господарської справи, відповідачем-1 було відчужено майно площею приблизно на 800 кв. м, меншою аніж предмет оспорюваного договору за даним позовом, однак за ціною більшою приблизно в 2,5 рази, аніж ціна оспорюваного правочину, а саме за 315 тис. грн. В порівнянні з ціною іншого вчиненого відповідачем правочину від 20.09.2024 №5117 (наявний в матеріалах цієї господарської справи), також вбачається, що за цим правочином було відчужено майно площею близько 4 900 кв. м (на 2 000 кв. м більшою аніж за даним оспорюваним правочином), однак за ціною 720 тис. грн (в 5,5 разів більшою за ціну оспорюваного договору за даним позовом). Наведене вище надає суду підстави для висновку про заниження ціни оспорюваного правочину відповідачами-1, 2 в контексті порівняння співмірності предметів вищевказаних договорів, їх площ та їх ціни;
- судом також прийнято до уваги те, що ціна продажу нерухомого майна у вказаних договорах (у т.ч. оспорюваного) визначалась згідно з балансовою вартістю об`єктів, що відчужуються, та яка відповідно до положень чинного законодавства України, жодним чином не відображає реальну та ринкову вартість відчужуваного майна;
- дії ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" та ТОВ "Ресанта-Запоріжжя" при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.09.2024, зареєстрованого в реєстрі за №5170, мають ознаки укладення фраудаторного правочину, оскільки договір вчинений сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" своїх активів від звернення на них стягнення на користь Запорізької міської ради за зобов`язаннями щодо повернення безпідставно збережених коштів (вартість несплаченої орендної плати), завдання тим самим шкоди місцевому бюджету міста Запоріжжя (що під час триваючої збройної агресії з боку російської федерації є неприпустимим через знаходження на території міста Запоріжжя значної кількості мешканців Запорізької області, які є внутрішньо переміщеними особами, які вимушено покинули свої домівки, де вони проживали, через тимчасову окупацію значної кількості, у тому числі, території Запорізької області, а також враховуючи відстань в кілька десятків кілометрів від лінії бойового зіткнення до міста Запоріжжя та необхідність наповнення місцевого бюджету м. Запоріжжя);
- судом враховано те, що у ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" інше нерухоме майно відсутнє, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.01.2025;
- на питання головуючого до представника відповідача-1 про наявність у вказаного відповідача-1 іншого рухомого майна чи коштів на рахунках отримано відповідь про те, що вказані відомості йому не відомі. Також, судом прийнято до уваги, що відповідних доказів на підтвердження наявності у відповідача-1 будь-якого іншого майна чи грошових коштів на рахунках суду не надано;
- відповідачем-1 під час розгляду справи в Господарському суді Запорізької області не було повідомлено суд першої інстанції про неможливість подання суду у цю справу будь-яких доказів з причин, що об`єктивно не залежали від нього;
- відповідач-1, будучи боржником перед місцевим бюджетом у вигляді недоплати орендної плати за користування земельною ділянкою, розмір якої встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, не маючи за собою зареєстрованого на праві власності іншого майна, відчужив на користь ТОВ "Ресанта-Запоріжжя" належне йому на праві власності нерухоме майно, за рахунок вартості якого можливо було б виконання судового рішення;
- суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24.09.2024, укладений між ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" та ТОВ "Ресанта-Запоріжжя", зареєстрований в реєстрі за №5170, є фраудаторним, оскільки він укладений на шкоду місцевого бюджету міста Запоріжжя та направлений на ухилення від обов`язку сплати боргу та виконання судового рішення;
- у даному випадку судом визнаються доведеними обставини відчуження відповідачем-1 майна відповідачу-2 за наявності заборгованості (відповідач-1 розумів, що має заборгованість за несплаченою орендною платою згідно рішення суду) за відсутності належних та достатніх доказів настання реальних наслідків за цим правочином (заниження ціни правочину та пов`язаність юридичних осіб). При цьому у відповідача-1 відсутнє жодне майно, за рахунок якого можливо б було виконання зобов`язання перед місцевим бюджетом;
- відносно посилання відповідача-2 на застосування наведених ним правових висновків Верховного Суду щодо фраудаторних правочинів у справах з добросовісним набувачем майна та щодо витребування майна у добросовісного набувача суд зауважує, що наведена відповідачем 2 практика Верховного Суду не є тотожною з предметом даного позову у справі №908/610/25.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи іншої сторони.
19. ТОВ "Ресанта-Запоріжжя" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 24.07.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2026 у справі №908/610/25 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
20. Підставою касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції у цій справі скаржник вважає наявність випадків, передбачених пунктам 1 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), зазначаючи:
- про неврахування висновків Верховного Суду, викладених в постановах: від 02.05.2023 у справі №904/648/22, від 23.01.2024 у справі №910/17628/18 (910/9045/22), від 22.05.2024 у справі №924/408/21 (924/287/23), від 06.02.2025 у справі №911/899/22 (911/1842/23), від 29.05.2024 у справі №910/5808/20, щодо застосування статті 41 Конституції України, пункту 6 частини першої статті 3, частини другої та третьої статті 13, частини першої статті 204, частини першої та третьої статті 215, частини першої та другої статті 234, частини першої статті 321, частини першої та другої статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК);
- про порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК, що корелюється з пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК).
21. У касаційній скарзі ТОВ "Ресанта-Запоріжжя" зазначає таке:
- наведені висновки щодо застосування норми права, які викладені у вищезазначених постановах Верховного Суду, підлягають застосуванню до цієї справи;
- позивачем не було надано належного доказу на підтвердження заниженості ціни продажу майна, його порівняння з цінами інших об`єктів нерухомого майна не є доказами апріорі;
- відповідачем-2 було надано звіт про оцінку майна, складений суб`єктом оціночної діяльності, яким підтверджується, що продаж майна було здійснено за реальною вартістю майна;
- позивачем не було доведено пов`язаності осіб покупця та продавця, які прямо встановлені підпунктом 14.1.159. статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) на момент вчинення правочину;
- грошові кошти, отримані за оспореним договором були використані відповідачем-1 на погашення наявної на той час заборгованості перед іншим кредитором;
- оспорюваний правочин вчинений у період, коли тривало провадження у справі за позовом про стягнення заборгованості з відповідача-1 та ніяких заборон для відповідача-1 на відчуження майна не було, клопотання про забезпечення позовних вимог під час розгляду справи №908/630/24 позивачем не було заявлено;
- виконавчі провадження №77077344 та №77077153 були відкриті 04.02.2025, в той же час із позовною заявою позивач звернувся 12.03.2025, тобто через місяць після початку примусового виконання рішення;
- у відповідача-1 наявне інше майно, на яке може бути звернуто стягнення у рамках виконавчого провадження: будівля вагів, навіс літ.Е1, навіс цеху літ.Т8, вбиральня літ.У, паркан 5, пожежна водойма 6,7;
- позивач жодним чином не обґрунтував, як визнання недійсною угоди у цій справі призведе до поновлення прав стягувача у виконавчому провадженні, адже позивач не є учасником (стороною) оспорюваних правочинів, реституція не може бути здійснена, і так само не може бути витребувано майно на користь стягувача, оскільки віндикаційний позов може бути заявлений тільки власником;
- належним доказом, який міг підтвердити позицію позивача про нібито заниженість ціни під час укладення оспорюваного договору, є звіт про оцінку майна, складений суб`єктом оціночної діяльності. Такого документу позивач не надавав;
- продаж майна здійснено за реальною, не заниженою при даних обставинах ціною, тому позиція позивача у цій частині не знаходить свого підтвердження;
- відсутність у Державному реєстрі прав майна за відповідачем-1 не може спростовувати наявності у нього майна, яке не підлягає державній реєстрації;
- суд не був компетентний вирішувати з ким саме має розраховуватись відповідач-1 та у якій черговості з огляду на те, що позивач є не єдиним кредитором відповідача-1;
- відповідач-1, продаючи нерухоме майно, мав на меті розрахуватись з іншим кредитором, а тому позиція позивача про порушення принципу добросовісності, яка зумовлена тим, що вчинення власником майна спірного правочину унеможливило задоволення саме його вимог, не є достатньою для того, щоб ставити під сумнів правомірність спірного правочину;
- відповідач-2 не знав та не мав знати про наявну у відповідача-1 заборгованість перед позивачем, його права не можуть порушуватись через бездіяльність позивача у накладенні арешту на майно боржника у якості забезпечення свого позову по стягненню коштів;
- суд не конкретизує якими саме належними доказами було доведено всі ці обставини з тієї підстави, що вони відсутні у матеріалах справи. Встановлення обставин справи за відсутності доказів на їх підтвердження є грубим порушенням вимог ГПК, що призвело у даному випадку до необґрунтованого та явно незаконного втручання суду у право власності суб`єктів господарювання та у їхню господарську діяльність;
- судом допущено надмірний формалізм при вирішенні питання щодо поновлення строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи доказів, що, в свою чергу, призводить до: порушення прав відповідача на справедливий судовий захист; відсутність забезпечення справедливого вирішення спору; неприйняття законного та обґрунтованого рішення із встановленням всіх обставин справи, як підстави для забезпечення основних засад господарського судочинства при прийнятті рішення.
22. Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
23. Відзив, зокрема, мотивований таким:
- постанови Верховного Суду, щодо неврахування висновків у яких зазначає скаржник, стосуються правовідносин, які не є подібними з тими, що виникли у справі №908/610/25;
- убачається пов`язаність юридичних осіб відповідачів-1,2 між собою, що свідчить додатково в сукупності з усіма фактичними обставинами про їх недобросовісність при вчинені правочину, що оспорюється;
- спірний правочин було вчинено Відповідачами-1,2 за заниженою ціною в контексті порівняння співмірності предметів вищевказаних договорів, їх площ та їх ціни;
- судами правильно зроблено висновок про те, що дії ТОВ "Торгово виробниче підприємство Капітал-Буд" та ТОВ "Ресанта-Запоріжжя" при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.09.2024, зареєстрованого в реєстрі за №5170, мають ознаки укладення фраудаторного правочину, оскільки договір вчинений сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" своїх активів від звернення на них стягнення на користь Запорізької міської ради за зобов`язаннями щодо повернення безпідставно збережених коштів (вартість несплаченої орендної плати), завдання тим самим шкоди місцевому бюджету міста Запоріжжя.
Позиція Верховного Суду.
24. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК).
25. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі №567/3/22).
26. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
27. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК).
28. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК).
29. Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 №2-р(II)/2021 у справі №3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК не суперечать частині другій статті 58 Конституції України.
30. У цьому Рішенні вказано: "Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. 
Здійснюючи право власності, зокрема шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними.
У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)".
31. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. 
32. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: 
- особа (особи) "використала/використали право на зло"; 
- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах із цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувати); 
- враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
33. Правочин, що вчиняється з метою завдати шкоди кредитору і який досягає цієї мети, є фраудаторним.
34. Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір. 
35. Такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2026 у справі №910/6654/24.
36. Крім того, у постанові від 04.02.2026 у справі №910/6654/24 Велика палата Верховного Суду також зазначила таке:
"111. Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій під час задоволення вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.
112. Укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог «дружнього» кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів.
113. Задоволення боржником вимог окремого кредитора поза межами конкурсної процедури банкрутства з використанням пов`язаних (або непов`язаних) із боржником осіб підтверджує неправомірну і недобросовісну мету боржника щодо створення йому преференції у виконанні зобов`язань та порушення імперативно встановленої у банкрутстві черговості задоволення вимог певних класів кредиторів боржника.
114. Отже, правочини за участю боржника, які допомагають реалізувати цю мету, мають ознаки фраудаторності, незалежно від того, чи такий правочин є двостороннім (одностороннім) чи багатостороннім (у якому буде задіяно низку учасників, об`єднаних єдиною неправомірною метою). Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі.
115. Відтак перед судом постає завдання за наслідком оцінки обставин справи встановити взаємопов`язаність дій учасників оспорюваного правочину, направлену на досягнення єдиної недобросовісної мети - вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі єдиної процедури банкрутства цього боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаного у процедурі банкрутства кредитора (кредиторів) за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства….
138. Також необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорення фраудаторних правочинів. 
139. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспоренні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) "через можливість доступу до майна боржника", навіть і того, що знаходиться в інших осіб.
140. Метою позаконкурсного оспорення є повернення майна боржнику задля звернення на нього стягнення, тобто щоб кредитор опинився в тому становищі, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину. 
141. Належним способом є відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорення наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається.
142. Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про можливість оспорення господарського договору як фраудаторного правочину поза провадженням про несплатоспроможність боржника.
143. Таким чином, позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)….
148. Проте Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у разі звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору його стороною з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу), реституція застосовується лише між сторонами такого правочину.
149. У разі звернення з таким позовом третьої особи (не сторони договору) з метою захисту прав та інтересів кредитора вимога про визнання недійсним фраудаторного правочину є належним та ефективним способом захисту….".
37. Вирішуючи спір у справі №908/610/25 суди попередніх інстанцій установили, що оспорюваний правочин, разом з вищенаведеними договорами купівлі-продажу нерухомого майна №5116, №5117 від 20.09.2024, вчинено відповідачем-1 після ухвалення рішення Господарського суду Запорізької області від 12.07.2024 у справі №908/630/24 щодо стягнення з нього заборгованості в розмірі 3 941 664,36 грн.
38. При цьому, на час укладення ТОВ "Торгово-виробниче підприємство Капітал-Буд" та ТОВ "Ресанта-Запоріжжя" договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.09.2024 (зареєстрованого в реєстрі за №5170 ), відповідачу-1 було відомо про наявність зобов`язання перед місцевим бюджетом за безоплатне користування земельною ділянкою комунальної форми власності.
39. Крім того суди установили, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача-2, його кінцевим бенефіціаром є, зокрема, ОСОБА_1 . Відповідно до інформації з ЄДР станом на 29.05.2016 кінцевим бенефіціаром відповідача-2 зазначався ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ). Водночас, згідно з виписками з ЄДР щодо відповідача-1 вказана особа ОСОБА_1 станом на 05.04.2024 була зазначена як його кінцевий бенефіціарний власник. Крім того, відповідно до інформації з ЄДР щодо відповідача-1, одним з його кінцевих бенефіціарів значиться ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , та ж адреса, як і у вищевказаного бенефіціара відповідача-2 у 2016 році - ОСОБА_2 ).
40. З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про пов`язаність юридичних осіб відповідача-1 та відповідача -2 між собою, що в сукупності з усіма фактичними обставинами дає підстави вважати про їх недобросовісність при вчинені правочину, що оспорюється.
41. Доводи скаржника про те, що пов`язаність осіб може бути визначена лише за критеріями, зазначеними у підпункті 14.1.159 статті 14 ПК і лише на момент вчинення правочину, колегія суддів відхиляє, оскільки у спорах щодо фраудаторності правочину не вимагається встановлення настільки тісного зв`язку між юридичними особами, як можливість однієї особи впливати на умови або економічні результати діяльності іншої чи діяльності осіб, яких вони представляють. У цій категорії спорів, для їх правильного вирішення, перед судом постає завдання за наслідком оцінки обставин справи встановити взаємопов`язаність дій учасників оспорюваного правочину, направлену на досягнення єдиної недобросовісної мети - вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі справедливої процедури розпорядження майном боржника, що і було встановлено судами під час вирішення спору у справі №908/610/25.
42. Крім того, як установили суди, продаж зазначеного нерухомого майна за оспорюваним правочином вчинено за 139 752,54 грн. При цьому суди врахували, що як свідчить інший правочин від 20.09.2024 №5116, наявний в матеріалах цієї господарської справи, відповідачем-1 було відчужено майно площею приблизно на 800 кв. м меншою аніж предмет оспорюваного договору за цим позовом, однак за ціною більшою приблизно в 2,5 рази аніж ціна оспорюваного правочину, а саме за 315 000 грн. В порівнянні з ціною іншого вчиненого відповідачем правочину від 20.09.2024 №5117 (також наявний в матеріалах цієї господарської справи) вбачається, що за цим правочином було відчужено майно площею близько 4 900 кв. м (на 2 000 кв. м більшою аніж за даним оспорюваним правочином), однак за ціною 720 000 грн (в 5,5 разів більшою за ціну оспорюваного договору за даним позовом). Суди також прийняли до уваги те, що ціна продажу нерухомого майна у вказаних договорах (у т. ч. оспорюваному) визначалась згідно з балансовою вартістю об`єктів, що відчужуються, та яка відповідно до положень чинного законодавства України, жодним чином не відображає реальну та ринкову вартість відчужуваного майна.
43. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про заниження ціни оспорюваного правочину відповідачами в аспекті порівняння співмірності предметів вищевказаних договорів, їх площ та їх ціни.
44. Доводи скаржника про допущення судом першої інстанції надмірного формалізму при вирішенні питання щодо поновлення строку для подання доказів на спростування обставин заниження ціни продажу майна, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
45. Як вбачається з матеріалів справи, вказані докази не було прийнято судом до розгляду з причин порушення процесуального строку на їх подання та ненаведення відповідачами об`єктивних причин, що перешкоджали їм надати суду у цю справу відповідні докази у визначений чинним законодавством та/або судом строк. 
46. Крім того питання щодо законності відмови суду у прийнятті невчасно поданих відповідачами-1, 2 доказів було вирішено в ухвалі Господарського суду Запорізької області від 10.06.2025, яка була залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2025 у цій справі.
47. Відповідно до змісту вказаних судових рішень, при вирішенні питання щодо поновлення строку для подання доказів та долучення їх до матеріалів справи суди врахували наступне:
- відповідно до вимог частин другої, четвертої статті 13 ГПК, учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків передбачених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій; 
- ухвалою від 17.03.2025 судом відкрито провадження у справі №908/610/25, судове засідання було призначено до слухання на 15.04.2025 о 10 год. 00 хв.;
- відповідач-1 уклав договір про надання правничої допомоги з адвокаткою Вишняковою І.О. - 21.03.2025, а 01.04.2025 захворів син представниці відповідача -1, у зв`язку з чим вона перебувала на лікарняному до 08.04.2025. На переконання суду вказані твердження не можуть свідчити про поважність причин пропуску для надання доказів відповідачем -1, оскільки: чинне законодавство України не забороняє підприємству мати декілька представників, які мають змогу представляти інтереси підприємства (товариства); за умови функціонування електронного суду представниця відповідача-1 не була позбавлена права, в порядку частин третьої, четвертої статті 80 ГПК, клопотати перед судом про наявність обставин, які перешкоджали їй надати той чи інший доказ, чого зроблено не було; керівник відповідача-1 сам не був позбавлений права з`явитись до суду та повідомити суд про обставини, які перешкоджали своєчасно надати суду у справу ті чи інші докази;
- відповідач-1 (представниця Вишнякова І.О.) в клопотанні про відкладення (перенесення) розгляду справи (сформованому в системі "Електронний суд" від 14.04.2025) призначеної на 15.04.2025 о 10 год. 00 хв. повідомила господарський суд про неможливість прибуття в судове засідання по цій справі у визначений час у зв`язку із її зайнятістю у іншому судовому засіданні призначеному на 10 год. 00 хв. 15.04.2025 як представника потерпілої по кримінальній справі №331/337/24, що перебуває у провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (тобто представником було віддано перевагу справі №331/337/24 перед справою №908/610/25 );
- у відзиві сформованому в системі "Електронний суд" 15.04.2025 представниця відповідача-1 всупереч положенням вимог частини четвертої статті 80 ГПК в письмовому вигляді не повідомила суд та не зазначила який доказ не може (міг) бути поданий з об`єктивних причин; причини, з яких такий доказ не може (міг) бути поданий у визначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії спрямовані на отримання такого доказу; 
- строк для подання відзиву відповідачам-1, 2 на позовну заяву сплинув 03.04.2025 ;
- керівником відповідача-2 Телюпою Т.В. ще 13.03.2025 було подано до суду клопотання заперечення (сформовані в системі "Електронний суд" 13.03.2025) проти заяви про забезпечення позову у цій справі, яке (клопотання) свідчить про її обізнаність щодо спору між сторонами у цій справі та те, що заява про забезпечення позову подається як до подачі позову, так і одночасно з ним; 
- відповідачем-1 не вказано об`єктивних причин, що перешкоджали йому надати суду у цю справу у визначений чинним законодавством строк протоколи №616044 проведення електронного аукціону торгів від 15.07.2024, №616273 проведення електронного аукціону торгів від 18.07.2024, №616309 проведення електронного аукціону торгів від 18.07.2024, протоколу про результати електронного аукціону від 22.07.2024, платіжних інструкцій від 23.10.2024 №921, №922 від 23.10.2024, №953 від 30.12.2024, №952 від 30.12.2024;
- клопотання відповідачів-1, 2 про визнання поважними причини пропуску строку для подачі доказів та поновлення його (строку) подано до суду 28.05.2025 та 30.05.2025, тобто після спливу строку 03.04.2025;
- відповідачем-2 у цій справі взагалі не було надано суду доказів звернення ТОВ "Ресанта-Запоріжжя" до ТОВ "Брок Сервіс плюс" із заявою (замовленням) від 11.04.2025 про надання звіту про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомого майна (групи будівель і споруд), розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ласточкіна Миколи, буд. 16;
- неповідомлення відповідачем-2 (керівником чи представником) суд у письмовому вигляді у встановлений кодексом та ухвалою суду про відкриття провадження у справі строк про об`єктивні причини пропуску такого строку із зазначенням який доказ не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують що особа здійснила всі залежні від неї дії на отримання такого доказу свідчить про порушення відповідачем-2 вимог частини четвертої статті 80 ГПК щодо об`єктивних причин неподання до суду у визначений строк звіту про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомого майна (групи будівель і споруд), розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ласточкіна Миколи, буд. 16; 
- ненадання відповідачем-2 звіту (висновку) про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомого майна (групи будівель і споруд), розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ласточкіна Миколи, буд. 16, в строк, визначений в ухвалі суду про відкриття провадження у цій справі (з огляду на те, як стверджує представник останнього), на об`єктивну неможливість, оскільки такий доказ (звіт) ще не існував в об`єктивній дійсності, не звільняв (няє) відповідача-2 від обов`язку (в порядку, визначеному частинами третьою, четвертою, восьмою статті 80 ГПК) повідомити суд про об`єктивні причини ненадання такого доказу у визначений судом строк; 
- наданий керівником відповідача-2 супровідний лист за вих. від 12.05.2025 за вих. №1 про надання висновку про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомого майна (групи будівель і споруд), розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ласточкіна Миколи, буд. 16, із пропуском визначеного в ухвалі суду від 17.03.2025 по справі №908/610/25 строку для надання відзиву та доказів на переконання суду свідчить про пропущення строку відповідачем -2 не через об`єктивні обставини (об`єктивні причини), а через обставини суб`єктивного характеру (які залежали від керівника відповідача-2 чи інших уповноважених осіб) щодо зволікання із укладення договору про надання правничої допомоги та на представництво такого правника в цій справі) та не є достатнім доказом для визнання обґрунтованим клопотання відповідача-2 (сформованого в системі "Електронний суд" 28.05.2025 ) про об`єктивні причини ненадання такого доказу у строк, визначений чинним ГПК та судом; 
- відповідачем-2 не обґрунтовано причини пропуску ненадання до суду у цій справі акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.12.2024 №ОУ-0000046 та рахунку-фактури від 25.12.2024 №СФ-0000048 за проведені малярні роботи складів, які були виготовлені (складені) задовго до відкриття провадження у цій справі…; 
- кожен з відповідачів-1, 2 (в особі їх керівників та представників) несуть ризик настання наслідків, пов`язаних з невчиненням нею (ними) процесуальних дій) в рамках справи №908/610/25, що стало наслідком пропуску процесуальних строків на надання доказів такою стороною; 
- представниками відповідачів-1, 2 всупереч приписам статті 119 ГПК не доведено поважності причин пропуску процесуального строку на подання доказів;
- усні обґрунтування представників відповідачів-1, 2 містять лише формальні обставини пропуску строку на подання доказів;
- фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (відповідно до пункту 5.11 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.02.2019 у справі №911/4590/13, аналогічна позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 18.08.2023 у справі №32/257-10, від 11.02.2025 у справі №908/1450/13).
48. Отже, суди попередніх інстанцій детально аргументували свої висновки щодо відмови у продовженні строку для подання доказів та долучення їх до матеріалів справи, що спростовує відповідні доводи ТОВ "Ресанта-Запоріжжя".
49. Посилання скаржника у касаційній скарзі на наявність у відповідача-1 іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення у межах виконавчого провадження, зокрема: будівлі вагів, навісу літ. Е1, навісу цеху літ. Т8, вбиральні літ. У, паркану 5, пожежної водойми 6, 7, жодним чином не спростовує того, що укладений ними спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна був спрямований на зменшення платоспроможності з метою уникнення відповідальності, а саме погашення заборгованості перед міською радою.
50. Під час вирішення спору в судах першої та апеляційної інстанцій відповідачі не спростували доводів позивача про те, що на дату укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу у відповідача-1 уже було недостатньо майна для виконання грошових зобов`язань перед позивачем, тоді як укладення оскаржуваного договору лише погіршило цей стан.
51. Крім того, як встановили суди, зазначена у довідці від 13.05.2025 інформація про наявні у відповідача-1 основні засоби (наявне інше майно, на яке можна було б звернути стягнення), спростовується даними з Державного реєстру прав власності, з яких вбачається, що ТОВ "ТВП Капітал-Буд" не має зареєстрованого в державному реєстрі будь-якого майна. Суди також врахували, що довідка видана уповноваженою особою підприємства (зацікавленою особою) і не підтверджена жодним доказом.
52. При цьому, як зазначив апеляційний суд, згідно з довідками приватного виконавця від 10.02.2025 за вих. №2926 та від 30.05.2025 за вих. №29370, відповідач-1 сплатив на виконання рішення суду у справі №908/630/24 кошти лише у сумі 927,95грн. Будь-які кошти на розрахункових рахунках боржника відсутні, транспортних засобів та об`єктів нерухомого майна за ним не зареєстровано.
53. Відносно посилань скаржника на незастосування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо фраудаторних правочинів у справах з добросовісним набувачем майна та щодо витребування майна у добросовісного набувача, колегія суддів вважає, що наведена відповідачем-2 практика Верховного Суду не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки, як установили суди, при укладенні оспорюваного договору обидві його сторони, які є пов`язаними особами, діяли недобросовісно.
54. Доводи скаржника про те, що, продаючи нерухоме майно, відповідач-1 мав на меті розрахуватись з іншим кредитором - ТОВ "Буд Прайм Групп", а тому позиція позивача про порушення принципу добросовісності, яка зумовлена тим, що вчинення власником майна спірного правочину унеможливило задоволення саме його вимог, не є достатньою для того, щоб ставити під сумнів правомірність спірного правочину, колегія суддів відхиляє, оскільки, як було зазначено вище з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.02.2026 у справі №910/6654/24, учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій під час задоволення вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів. Задоволення боржником вимог окремого кредитора з використанням пов`язаних (або непов`язаних) із боржником осіб підтверджує неправомірну і недобросовісну мету боржника щодо створення йому преференції у виконанні зобов`язань. Отже, правочини за участю боржника, які допомагають реалізувати цю мету, мають ознаки фраудаторності.
55. Касаційний суд вже вказував, що кредитор, право вимоги якого виникло пізніше, навіть у разі, якщо його право вимоги "підкорене" умові чи строку, може оспорювати фраудаторні оплатні договори. У фраудаторному оплатному договорі контрагентом боржника може бути інший його кредитор, право вимоги якого виникло раніше. Відповідно в такому разі фраудаторний договір вчиняється боржником для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди), а його контрагентом (іншим кредитором) для створення переваг одного кредитора перед іншим, що очевидно нерозумно та відбувається всупереч принципу добросовісності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2023 у справі №754/18852/21 (провадження № 61-3711св23).
56. Посилання скаржника на неврахування судами правових позицій Верховного Суду, відповідно до яких презумпція правомірності правочину може бути спростована тільки вагомими доказами, які у своїй сукупності засвідчують шкідливість вчиненого правочину, вживання права на зло, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме встановлення таких обставин і стало підставою для задоволення заявлених у справі вимог. Тобто, суди врахували наведену правову позицію Верховного Суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат.
57. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
58. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК).
59. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги.
60. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресанта-Запоріжжя" залишити без задоволення.
2.Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2026 та рішення Господарського суду Запорізької області від 24.07.2025 у справі №908/610/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець