ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/7027/25
16 лютого 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 19.09.2025 №0771678-2407-1918-UA61060070000098188 за 2022 рік на суму 69282,20 грн, №0771676-2407-1918-UA61060070000098188 за 2023 рік на суму 71413,96 грн, №0771674-2407-1918-UA61060070000098188 за 2024 рік на суму 75677,48 грн.
В обґрунтування позовних зазначив, що відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом неправомірно нараховано податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2664,70 кв.м. Такі будівлі передано до статутного капіталу Приватного підприємства «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”» (далі – ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”»), засновником якого є позивач, та використовуються у сільськогосподарській діяльності. Позивач вважає, що оскільки вказане нерухоме майно є будівлею сільськогосподарського призначення та використовується безпосередньо у його сільськогосподарській діяльності, то, як наслідок, не є об`єктом оподаткування згідно з підпунктом “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Одночасно цією ухвалою суду зобов`язано сторін надати належним чином засвідчені копії документів.
У строк, встановлений судом, надійшов відзив на позовну заяву Головного управління ДПС у Тернопільській області. Представник відповідача проти позову заперечує та зазначає, що лише за умови, що результат господарської діяльності платника податків відповідатиме критеріям сільськогосподарського товаровиробника і відповідатиме основному виду економічної діяльності, позивач матиме підстави для застосування норм пункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України до приналежних йому об`єктів нерухомості, які класифікуються у класі 1271 “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства” Класифікатора. 
У зв`язку з непідтвердженням того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, він не може звільнятися від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Позивач не довів, що у 2022-2024 роках він використовував нежитлове приміщення з метою ведення особистого селянського господарства для виготовлення сільськогосподарської продукції. Мотивація відсутності статусу сільськогосподарського товаровиробника зводиться до того, що ОСОБА_1 не зареєстрований як підприємець, а також оподатковане майно позивачем здається в оренду ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”». З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.76-79).
У відповіді на відзив позивач не погоджується з аргументами відповідача та вказує, що договір оренди з ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”» було розірвано за згодою сторін ще у 2019 році. Спірна нежитлова будівля не лише перебуває у користуванні цього підприємства, а є невід`ємною та критичною частиною єдиного технологічного процесу сільськогосподарського виробництва, що включає післязбиральну доробку, сушіння, калібрування, зберігання та відвантаження власно вирощеної продукції (а.с.106-107).
У запереченні представник відповідача вказує, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірної нежитлової будівлі є позивач та оподаткований об`єкт не переданий ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”». При цьому надання послуг цим підприємством по сушці зерна не підпадає під діяльність, яка характеризує сільськогосподарського виробника, оскільки такий здійснює саме виготовлення сільськогосподарської продукції та її переробку (а.с.137-141). 
Позивач надав додаткові пояснення про те, яким чином оформлено передачу нерухомого майна в статутний капітал ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”» та як використовується спірне нерухоме майно підприємством, а також докази на підтвердження таких обставин.
Відповідач надав суду рішення місцевої ради, яким встановлені ставки податку на нерухоме майне, відмінне від земельної ділянки лише на 2022 рік.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 з 03.10.2018 є власником об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2664,70 кв.м. Такий об`єкт являє собою нежитлові будівлі та містить наступний опис: вага на тоці цегляна, площею 138 кв.м, КЗС цегляний, площею 319,3 кв.м, зерносклад цегляний, площею 1090,9 кв.м., зернотік металевий, площею 1116,5 кв.м. (а.с.146).
Враховуючи те, що позивач є власником даної нежитлової будівлі, Головне управління ДПС у Тернопільській області 19.09.2025 винесло щодо нього три податкові повідомлення-рішення, а саме: 
№0771678-2407-1918-UA61060070000098188 (форми “Ф”), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 69282,20 грн за податковий період 2022 року (а.с.95),
№0771676-2407-1918-UA61060070000098188 (форми “Ф”), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 71413,96 грн за податковий період 2023 року (а.с.93-94), 
№0771674-2407-1918-UA61060070000098188 (форми “Ф”), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 75677,48 грн за податковий період 2024 року (а.с.91-92).
Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з цим позовом. 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.
За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).
Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Спірним питанням, виходячи зі змісту позову та у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чи має позивач пільгу по сплаті податку.
Так, відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).
Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
У 2024 році до цієї норми також внесені зміни, згідно з якими не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналізуючи наведені вище нормативні приписи підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 або до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023; 3) об`єкт нерухомості не здається власником в оренду, лізинг, позичку.
Досліджуючи питання дотримання позивачем вищевказаних умов, судом враховано наступне. 
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації. Згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.
Відповідно до ДК 018-2000 до групи “Будівлі нежитлові інші” (код 127) включено клас “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271)
У свою чергу клас “Будівлі сільськогосподарського призначення” (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.
Суд зазначає, що наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573 «Про затвердження національного класифікатора НК 018:2023 та скасування національного класифікатора ДК 018-2000» (набрав чинності 01.01.2024 ) затверджено новий класифікатор будівель та споруд.
Фактично в описаній вище судом класифікації будівель сільськогосподарського призначення Класифікатор змін не зазнав.
З наданих суду доказів вбачається, що належний позивачу об`єкт нерухомого майна – вага на тоці цегляна, КЗС цегляний, зерносклад цегляний, зернотік металевий, на який контролюючим органом нараховано податкове зобов`язання відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відноситься до нежитлових будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023. Вказана обставина не заперечується відповідачем.
Досліджуючи питання щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.
Поняття “сільськогосподарський товаровиробник” також міститься у статті 1 Закону України “Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років” від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.
За змістом статті 1 Закону України “Про сільськогосподарський перепис” від 23.09.2008 №575-VI у редакції до 04.12.2020 виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Разом з тим, згідно зі статтею 1 Закону №575-VI, у редакції з 04.12.2020 виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Аналіз вказаного дає підстави суду дійти висновку, що наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 140/2700/149, від 26.11.2020 у справі № 560/168/19, від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.
Більш того, на користь висновку про те, що положення пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.
Так, Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, яка наведене вже судом вище, а до цього така норма вказувала лише на те, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.
У спірному випадку ОСОБА_1 не має статусу суб`єкта господарювання, проте вказує, що є засновником ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”», яке вирощує, обробляє, зберігає і, в подальшому, реалізує сільськогосподарську продукцію, при цьому з використанням з цією метою нежитлові будівлі, належні позивачу на праві власності.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”» 05.10.2018 зареєстроване як суб`єкт господарювання, одним з засновників якого є ОСОБА_1 . Підприємство є сільськогосподарським виробником з видами економічної діяльності, зокрема: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 01.63 Післяурожайна діяльність, 52.10 Складське господарство, 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (а.с.7-9). 
Статутом ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”», затвердженим зборами його власників протоколом від 03.10.2018, визначено засади правового статусу та основи управління підприємства. Зокрема, пунктом 3.2 Статуту обумовлено, що предметом діяльності підприємства є, зокрема: виробництво (вирощування) сільськогосподарської продукції, в тому числі продукції тваринництва, рослинництва, овочівництва, садівництва, розсадників та плодів і культур для виробництва напоїв; виробництво сортового насіння сільськогосподарських культур; переробка та збут сільськогосподарської продукції, як власного виробництва, так і придбаної, в тому числі продукції тваринництва, рослинництва, овочівництва, садівництва, розсадників та плодів і культур для виробництва напоїв. 
Згідно з пунктами 3.4.1-3.4.3 Статуту підприємство є власником належного йому майна, включаючи майно, передане йому власниками. Підприємство у відповідності до законодавства України володіє, користується і розпоряджається майном, що є у його власності. Майно підприємства утворюється за рахунок: внесків у натуральній чи грошовій формі власників до статутного капіталу підприємства; доходів від реалізації продукції, робіт, послуг та здійснення іншої виробничо-господарської діяльності; іншого манна, набутого на підставах, не заборонених законом. Відповідно до пункту 6.2.1 формування статутного капіталу підприємства (внесення вкладів власниками) здійснюється у грошовій формі, майном, цінними паперами, іншими майновими і немайновими правами (в тому числі на інтелектуальну власність), іншими речами та відчужуваними правами, що мають грошову оцінку (а.с.10-21).
Протоколом загальних зборів учасників ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”» №1 від 12.04.2019 визначено, що в рахунок вкладу до складеного капіталу учасником ОСОБА_1 передається нерухоме майно, розташоване за адресою: вулиця Кречетів, будинок 47, село Порохова, Чортківський район, Тернопільська область, загальною площею 2664,70 кв.м, а саме: вага на тоці цегляна, площею 138 кв.м, КЗС цегляний, площею 319,3 кв.м, зерносклад цегляний, площею 1090,9 кв.м., зернотік металевий, площею 1116,5 кв.м. (а.с.42).
Передачу вказаного нерухомого майна здійснено на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного (складеного) капіталу ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”» від 12.04.2019 (а.с.40). 
Довідкою №193 від 17.12.2025 ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”» підтверджує, що об`єкт нерухомого майна – комплекс будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на балансі підприємства з 12.04.2019 та обліковується на рахунку 101 «Будинки та споруди» як основний засіб (а.с.43).
У письмових поясненнях позивач зазначив, що належні йому на праві власності нежитлові будівлі, використовуються ПП «АПП “Порохова-Агро”» у своїй сільськогосподарській діяльності, зокрема для вирощування, післязбиральної доробки, сушіння, калібрування, зберігання, що є невід`ємною частиною виробничого циклу сільськогосподарського товаровиробника, та для наглядної демонстрації надає відеозаписи (датовані 06.11.2022, 02.11.2023, 25.06.2024, 05.07.2024, 19.10.2023), на яких видно роботу сільськогосподарської техніки, склади та процеси обробки продукції тощо (а.с.41).
З матеріалів справи слідує, що в повідомленні про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма 20-ОПП) ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”» вказано склад та автомайстерня, розташовані за адресою: вулиця Кречетів, будинок 47, село Порохова, Чортківський район, Тернопільська область, у графі «Вид права на об`єкт оподаткування» зазначено 7 - право довгострокового користування або оренди. Також відповідно до цього повідомлення підприємство має у власності сільськогосподарську техніку та у користуванні земельні ділянки (а.с.25-26). 
Позивачем надано статистичну звітність за формою №4-сг (річна) “Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур” та за формую №29-сг “Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду” за 2022-2024 роки, що свідчить про вирощення ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”» сільськогосподарських культур на орендованих земельних ділянках в спірні періоди (а.с.155-178).
До матеріалів справи долучено первинні документи ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”» (договори про надання послуг, акти надання послуг, договори купівлі-продажу, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, платіжні інструкції, рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних) як щодо реалізації сільськогосподарської продукції, так і щодо надання послуг по сушінню сільськогосподарської продукції за 2022-2024 роки (а.с.44-71, 108-133).
Суд не бере до уваги посилання відповідача на договір оренди нерухомого майна від 10.01.2019 між позивачем (орендодавцем) та ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”» (орендарем), за умовами якого в оренду передавалися нежитлові приміщення загальною площею 2664,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.81-83), позаяк такий договір розірвано сторонами згідно з додатковою угодою №1 від 10.04.2019 (а.с.134).
Отож, долученими до матеріалів справи доказами підтверджується, що належні ОСОБА_1 на праві власності будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та йменуються, як вага на тоці цегляна, КЗС цегляний, зерносклад цегляний, зернотік металевий - використовуються ПП «Агропромислове підприємство “Порохова-Агро”», одним з засновників якого є позивач, для сільськогосподарського виробництва, а саме: для вирощування, післязбиральної доробки, сушіння, калібрування, зберігання та реалізації сільськогосподарської продукції, та не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку, а передані як внесок у статутний фонд підприємства.
У рішенні Конституційного Суду України № 12-р(II)/2024 від 18.12.2024 у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів статті 51 Цивільного кодексу України (щодо конституційних гарантій прав фізичних осіб-підприємців) Конституційний Суд України вказав, що дотримання конституційних гарантій вільного розвитку підприємництва є значущим не лише для ефективного розвитку ринкової економіки, самозайнятості осіб і наповнення Державного бюджету України, а й для зміцнення таких основоположних цінностей конституційного порядку України, як демократія та правовладдя (верховенство права). Відносини держави і підприємництва мають втілювати європейську ідентичність Українського народу, незворотність європейського та євроатлантичного курсу України (абзац п`ятий преамбули Конституції України).
Конституційний Суд України зазначив, що свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, законодавець визначив як одну із загальних засад цивільного законодавства (пункт 4 статті 3 Кодексу). Забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, є загальними принципами господарювання в Україні (абзаци другий, третій статті 6 Господарського кодексу України). Отже, свобода особи, втілена у праві на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, гарантованому кожному частиною першою статті 42 Основного Закону України, сприяє реалізації низки інших конституційних прав, зокрема права власності (стаття 41 Конституції України).
Конституційний Суд України звернув увагу на те, що основою юридичного статусу фізичної особи є гарантовані Конституцією України людські права і свободи. У випадку реалізації фізичною особою конституційного права на підприємницьку діяльність її юридичний статус додатково набуває правомочностей, які випливають зі статусу підприємця. Водночас юридичний статус підприємця не обмежує фізичну особу щодо обсягу її людських прав і свобод, гарантованих Конституцією України.
Саме на ці підходи Конституційного Суду України звернув увагу Верховний Суд у своїй подальшій практиці, а саме у постанові від 05.02.2025 у справі № 140/33208/23 та підкреслив, що у разі підтвердження засновником Фермерського господарства призначення належного йому на праві власності нерухомого майна для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та визначення сільськогосподарської діяльності, яка здійснюється цим Фермерським господарством, такий засновник не позбавлений можливості бути звільненим від сплати податку на нерухоме майно на підставі підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Наведене також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22, від 26.06.2025 у справі № 400/1245/23, від 16.10.2025 у справі №600/7751/23-а, в яких спірним було питання передачі позивачем належного йому на праві власності майна у користування фермерському господарству, власником та засновником якого був саме позивач.
Повертаючись до цієї справи, суд зазначає, що передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
У спірному випадку позивач має право на пільгу в оподаткуванні податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, оскільки за наведених вище обставин належні йому нежитлові будівлі не є об`єктом оподаткування у розумінні приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Здійснюючи нарахування податку, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області не доведено, що будівлі, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення, а позивач - не є сільськогосподарським товаровиробником, що свідчить про не дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень.
Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю шляхом прийняття рішення про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Тернопільській області від 19.09.2025 №0771678-2407-1918-UA61060070000098188, №0771676-2407-1918-UA61060070000098188, №0771674-2407-1918-UA61060070000098188.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до частини першої статі 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 2163,74 грн, перерахованого до бюджету згідно з квитанцією від 11.12.2025.
Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Тернопільській області (вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46003, код ЄДРПОУ 44143637) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 19.09.2025 №0771678-2407-1918-UA61060070000098188, №0771676-2407-1918-UA61060070000098188, №0771674-2407-1918-UA61060070000098188, якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік відповідно.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2163,74 грн (дві тисячі сто шістдесят три грн 74 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено та підписано 16 лютого 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.