Справа № 523/13943/25
Провадження №2/523/576/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2026 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі 
головуючого - судді Сувертак І.В. 
при секретарі Мельніченко Г. О., 
розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) про відшкодування шкоди завданої смертю матері,
за участі представника відповідача - адвоката Рахнянської С. В.,

Установив

До Пересипського районного суду м. Одеси з позовом звернувся представник позивача  ОСОБА_1  - адвокат Таргоній В.М., який просив стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» моральну шкоду, завдану смертю матері позивача та стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача 300000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю матері.
Позовна заява мотивована наступним.
12.03.2024 о 16 год. 19 хв. в м. Одеса, вул. Сортувальна, станція «Одеса-Сортувальна» машиніст потягу № 9518 ОСОБА_2 допустив наїзд на ОСОБА_3 , 1937р.н., яка внаслідок отриманих травм померла.
Позивач є сином померлої. Моральна шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, подія мала місце за участі потяга, належного відповідачу, під керуванням машиніста, що перебував у трудових відносинах з відповідачем.
Внаслідок смерті матері позивачу було заподіяно моральну шкоду, у зв`язку з чим він вимушений був звернутись до суду.
Представником відповідача Рахнянською С.В. було надано до суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні вказаного позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення проти даного позову представник відповідача зазначає про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на встановлення причин та обставин смерті ОСОБА_3 . Крім того, вважає, що потерпіла грубо порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених Міністерством транспорту України від 19.02.1998 року за № 54, не звернула увагу на гучні попереджувальні сигнали, а тому, таку її поведінку слід вважати саме умислом, коли потерпіла не лише передбачала, але і бажала або свідомо допускала настання шкідливого наслідку, а саме потрапляння під потяг. 
Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про витребування у Акціонерного товариства «Українська залізниця» акту службового розслідування аварії, що відбулась 12.03.2024 о 16:19 у м. Одесі по вул. Сортувальній, станція «Одеса-Сортувальна», де машиніст потягу № 9518 (у складі електровоза 2ЕЛ5№007, депо приписки «Локомотивне депо Подільськ») ОСОБА_2 допустив наїзд на ОСОБА_3 , 1937 р.н., яка внеслідок отриманих травм померла. 
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, до якої долучив копію акту службового розслідування форми ЦРБО-2, складений 20.03.2024 року, отже вказаний документ судом у АТ «Укрзалізниця» не був витребуваний.
Ухвалою суду від 29.07.2025 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача - адвокат Таргоній В. М. надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. (ас. 35). 
Дослідивши матеріали справи, вислухав представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 12.03.2024 о 16 год. 23 хв. машиніст поїзда № 9518 на 1298 км пк4 при швидкості 64 км/год застосував екстрене гальмування для запобігання наїзду на жінку, яка почала переходити колію безпосередньо перед поїздом та на сигнали, що подавались не реагувала. Через незначну відстань наїзд не попереджено, жінку смертельно травмовано.
З листа Відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області № 88150-2025 від 05.07.2025, наданому на адвокатський запит представнику позивача В. Таргонію, вбачається, що за фактом настання події 12.03.2024р. було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024162490000392 та розпочато досудове розслідування. Смерть ОСОБА_3 настала від отриманих множинних ушкоджень, які могли бути заподіяні в результаті тупих, твердих предметів, якими могли бути деталі і поверхні поїзда що рухається, а також за рахунок подальшого відкидання і співудару тіла з залізничним насипом та колією.
Висновок судово-медичної експертизи в матеріалах кримінального провадження відсутній та позивачем суду не наданий.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_3 померла.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвами про народження, є сином померлої ОСОБА_3 .
Право на судовий захист закріплено у ст. 4 ЦПК України як право на звернення до суду за захистом, згідно з яким кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки при виконанні особою трудових обов`язків, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо такою особою (працівником).
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц, від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17, від 16 грудня 2020 року в справі № 161/3557/19.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року в справі №455/1076/16-ц (провадження №61/48155св18).
Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. 
Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 5 ст. 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.  
Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з положень ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Позивачем ОСОБА_1 не доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами, що відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен відшкодувати йому моральну шкоду в порядку ст.ст.1167, 1187, 1172 ЦК України, спричинену смертю матері ОСОБА_3 .
В матеріалах справи відсутня повна інформація про обставини та причини смерті ОСОБА_3 .
Відповідно до ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язанні забезпечити проведення експертизи щодо встановлення причин смерті, встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень тощо.
Суду висновок судово-медичної експертизи, проведений щодо вказаних питань в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за фактом смерті ОСОБА_3 не наданий. Не проведена така експертиза і в порядку цивільного судочинства. 
Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на встановлення причин та обставин смерті ОСОБА_3 , у тому числі від залізничного транспорту, володільцем якого є відповідач. 
З наданих суду документів не можливо перевірити відсутність або наявність обставин, передбачених ст.ст. 263,1193 ЦК України.
Отже, за таких обставин в задоволенні позову слід відмовити за недоведеності позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17-18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,

Вирішив: 

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) про відшкодування шкоди завданої смертю матері - залишити без задоволення. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст судового рішення складено та підписано 20 лютого 2026 року.

Суддя