ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/76/26 Справа № 208/12130/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Круподеря Д. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 лютого 2026 року м. Кривий Ріг
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Круподеря Д.О., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., адвоката Дмитрієва А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кривий Ріг, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 грудня 2024 року, якою
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проходження служби в/ч НОМЕР_1 , посада – кулеметник, військове звання – солдат, проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , військовий квиток НОМЕР_2 , протягом року до адміністративної відповідальності не притягався,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУПАП
ВСТАНОВИВ:
Обставини встановлені судом першої інстанції:
Судом першої інстанції встановлено, що 12.10.2024 року близько 23:00 год. солдат ОСОБА_2 , був виявлений із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка що не відповідає обстановці) під час виконання обов`язків військової служби на території тимчасового розташування військової частини, у зв`язку із чим уповноваженим було прийнято рішення направити солдата ОСОБА_2 на огляд до підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою встановлення стану (ступеню) алкогольного сп`яніння. Перебування в стані алкогольного сп`яніння підтверджується: тестом на алкоголь № 2512 від 13.10.2024 (1,847%о) та поясненнями ОСОБА_2 ..
Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 грудня 2024 року ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Доводи апеляційної скарги:
З таким судовим рішенням не погодився захисник Дмитрієв А.П. та оскаржив в апеляційному порядку з пропуском строку на апеляційне оскарження.
В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що судом першої інстанції, порушено право ОСОБА_2 на захист, оскільки не повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Крім того в матеріалах справи відсутні відомості про отримання останнім, копії оскаржуваної постанови. У зв`язку з чим сторона захисту просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що розгляд справи проведено без участі ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення останнього про розгляд справи, що є підставою для скасування судового рішення.
Зазначає, що в матеріалах справи наявне підтвердження про отримання останнім смс - повідомлення, однак вказане повідомлення дійсне лише після написання заяви про отримання вказаного смс – повідомлення, яке в матеріалах справи відсутнє.
Сторона захисту повідомляє, що з 16 червня 2025 року ОСОБА_2 рахується зниклим безвісти.

Позиції сторін у судді:
Адвокат Дмитрієв А.П. в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу з зазначених в ній підстав. В судовому засіданні повідомив суду, що про розгляд справи ОСОБА_2 не повідомлений так як рахується зниклим безвісті.
На запит Дніпровського апеляційного суду надійшла відповідь від командира військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з якої вбачається, що старший солдат ОСОБА_2 вважається зниклим безвісти і його місцезнаходження не встановлено.
З огляду на те, що права ОСОБА_2 в суді захищає захисник, у суду відсутні передбачені законом підстави для відкладення судового розгляду.

Висновки суду:
Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.
За змістом ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
За змістом положень ч.2 ст.294 КУпАП, строк на апеляційне оскарження постанови судді, пропущений із поважних причин, може бути поновлений особі, яка звертається із відповідним клопотанням.
Відповідно до вимог ст.285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувану постанову суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності постановлено 06 грудня 2024 року за відсутності ОСОБА_2 ..
Апеляційну скаргу подано захисником Теодоровича Т.Ю. через систему «Електронний суд» 30.06.2025 року та зареєстровано канцелярією суду першої інстанції 01.07.2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. 
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази отримання учасниками провадження копії оскаржуваної постанови суду 1-ї інстанції, а також ураховуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні .
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення захисника, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б КУпАП, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність, що визначено ч. 4 ст. 15 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Статтею 16 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Відповідно до статті 13 цього Статуту, військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд першої інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та правильно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Переглядаючи судове рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за наступних обставин.
12.10.2024 року близько 23:00 год. солдат ОСОБА_2 був виявлений із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка що не відповідає обстановці) під час виконання обов`язків військової служби на території тимчасового розташування військової частини, у зв`язку із чим уповноваженим було прийнято рішення направити солдата ОСОБА_2 на огляд до підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою встановлення стану (ступеню) алкогольного сп`яніння. .
Диспозицією ч.3 ст. 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчиненні особою в умовах особливого періоду.
Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення ДНПК – 2 № 2234 від 13.10.2024 року складений уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП;
роздрукованим результатом алкотестеру BrACAudit-V421 U8300 № 2512 від 13.10.2024, результат якого становить 1,847%о;
актом №2512 від 13.10.2024 року, щодо результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким зафіксовано перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння, з результатом огляду ОСОБА_2 згоден;
копією військового квитка серії НОМЕР_2 ;
письмовими поясненнями самого ОСОБА_2 наданими у протоколі, в яких він визнає свою вину.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про військове адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Аналіз досліджених під час апеляційного розгляду доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що зібрані у справі докази є належними та допустимими, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та беззаперечно підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. У суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у їхній достовірності.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженням сторони захисту про необхідність скасування оскаржуваної постанови у зв`язку з порушенням права ОСОБА_2 на захист, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення останнього про призначення справи до розгляду та зазначає наступне.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції вживав неодноразових заходів для повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання SMS-повідомлень на номер мобільного телефону, зазначений у заяві про отримання судових повісток в електронній формі. Матеріали справи містять довідки про доставку SMS-повідомлень ОСОБА_2 із зазначенням дати, часу та місця розгляду справи.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).
В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989).
Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що учасники судового процесу мають можливість користуватися іншими офіційними ресурсами для ознайомлення з інформацією щодо судових проваджень, їх стану та перебігу розгляду, зокрема, але не виключно, офіційним, загальнодоступним, вебпорталом «Судова влада України», що жодним чином не заважало ОСОБА_2 дізнатись про стан розгляду його справи тому доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження та не беруться судом апеляційної інстанції до уваги.
Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, а будь-яких доказів щодо відсутності у його діях вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.
Отже, апеляційний суд приходить до беззаперечного висновку, що матеріали справи містять достатню кількість доказів, які є належними та допустимими, з урахуванням вимог чинного законодавства, а тому висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, є правильним та обґрунтованим з посиланням на відповідні докази.
Постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ч. 3 ст. 172-20, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання адвоката Дмитрієва Анатолія Павловича – задовольнити.
Поновити адвокату Дмитрієву Анатолію Павловичу строк на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 грудня 2024 року.
Апеляційну скаргу захисника Дмитрієва Анатолія Павловича – залишити без задоволення.
Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 грудня 2024 року, якою ОСОБА_2 , визнано винним за ч.3 т. 172-20 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: