СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/130/26
Провадження № 2/306/436/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року м. Свалява
Свалявський районний суд Закарпатської області в особі :
головуючого - судді Вінер Е.А.
з секретарем Чубірка О.А.
представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сваляві цивільну справу за позовом представника позивача - ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, 
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача - ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого, мотивуючи його тим, що 29.09.2023 року, близько 17:20, у м.Свалява Закарпатської області по вул. Першотравнева, неподалік будинку №137а, сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участю водія ОСОБА_4 , який керуючи автомобілем марки «SEAT ALHAMBRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер того ж дня, 29.09.2023 року, в реанімаційному відділенні КНП «Свалявська міська лікарня». За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023070000000288. Зазначає, що станом на дату складення позовної заяви досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12023070000000288, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стали дії велосипедиста ОСОБА_6 , який, рухаючись у зустрічному напрямку, раптово змінив напрямок руху, чим створив аварійну ситуацію. Згідно з висновками проведених у справі експертиз, водій автомобіля «SEAT ALHAMBRA» ОСОБА_4 в момент виникнення небезпеки не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста шляхом застосування екстреного гальмування. В результаті вищевказаної ДТП та її наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_5 , позивачу завдано моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування. В зв”язку з вищевикладеним просить стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 400 000,00 грн. решти моральної шкоди завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 27 252,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Представником відповідача подано відзив, в якому зазначила, що відповідно до змісту позовних вимог, ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 400 000,00 грн., заподіяну смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Вказує, що підставою заявленого позову зазначено обов`язок відшкодувати завдану шкоду, що виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Вважає, що для правильного вирішення даного спору необхідним є встановлення чи мало місце заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки (ст. 1187 ЦК України) чи при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (ст. 1188 ЦК України). Як вбачається з висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловлених у постанові від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20, перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не вичерпний. З матеріалів кримінального провадження №12023070000000288 від 30 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_5 рухався на електровелосипеді проїзною частиною з приблизною швидкістю 30 км/год. Отже, ДТП сталася внаслідок руху обох транспортних засобів; на електричному велосипеді «Tornado» встановлено електричний двигун, за допомогою якого велосипед приводиться в рух; електричний велосипед використовувався для перевезення водія ОСОБА_5 , а тому наявні підстави для кваліфікації діяльності, пов`язаної з використанням електричного велосипеда «Tornado» під керуванням ОСОБА_5 , як джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи вищевикладене, до даних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1188 ЦК України. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2024 року у кримінальному провадженні №12023070000000288 від 30 вересня 2023 року, із технічної точки зору в діях ОСОБА_5 , як учасника дорожнього руху, вбачається невідповідність технічним вимогам п. 10.1 ПДР України, з посиланням на термін «дати дорогу» недотримання яких в своїй сукупності, знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. У свою чергу в діях водія ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Отже, смерть ОСОБА_5 настала внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки; при цьому, дії водія автомобіля «SEAT» моделі «ALHAMBRA», р.н.з. НОМЕР_1 під час ДТП були правомірними, а дії ОСОБА_5 , який керував електричним велосипедом, були неправомірними та з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку зі спричиненням ДТП. Враховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, заявлена в позові шкода завдана з вини лише особи, якій завдано шкоди, а тому така відшкодуванню не підлягає. Крім того, вказує, що в зв`язку з розглядом справи відповідачем очікується понести судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої дії адвокат Лабик Руслан Романовича, до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відмовити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 гривень (а.с. 175-183).
Представником позивача Лабик Р.Р. на електронну адресу суду подавно відповідь на відзив, в якій зазначає, що ознайомившись із відзивом на позовну заяву, не погоджується з викладеними в ньому доводам вважає їх необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення відповідачем цивільно-правової відповідальності. Закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 286 КК України дійсно свідчить про відсутність у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, оскільки експертом було встановлено, що з технічної точки зору водій не мав можливості зупинитися до місця зіткнення. Проте це не звільняє його від цивільноправової відповідальності, яка базується на інших принципах. Позивач не заперечує наявності грубої необережності в діях загиблого ОСОБА_5 , що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, розмір відшкодування зменшується, але норма закону не передбачає повного звільнення від відповідальності. Хоча кримінальне провадження було закрито через відсутність технічної можливості уникнути наїзду в момент різкого маневру велосипедиста, цивільно-правова вина водія полягає у тому, що він не вжив заходів безпеки до цього моменту, коли вже бачив потенційну загрозу. Зазначені дії відповідача є прямим порушенням ПДР і мають значний вплив на тяжкість наслідків ДТП, що обґрунтовує його відповідальність, незважаючи на необережність потерпілого. Твердження відповідача про те, що велосипед, яким керував загиблий ОСОБА_6 , є джерелом підвищеної небезпеки, є абсолютно безпідставним. Велосипед за своєю конструкцією та технічними характеристиками не підпадає під вищезазначені критерії. Велосипед не є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки цей транспортний засіб не обладнаний двигуном, а приводиться в рух виключно внаслідок дії мускульної сили людини, яка знаходиться на ньому. Він має малу масу, що дозволяє людині повністю його контролювати, миттєво реагувати на зміну обстановки, безпечно маневрувати, гальмувати, а за необхідності зупиняти рух, просто спираючись ногами на землю, або ж утримувати чи переміщувати його за допомогою власної фізичної сили. Велосипед не наділений специфічними властивостями, які унеможливлюють контроль за ним, та має вкрай низьку ймовірність завдання шкоди іншим особам. Відтак, доводи відповідача про застосування до правовідносин обопільної відповідальності власників джерел підвищеної небезпеки є такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні норм матеріального права. Просить аргументи, викладені у відзиві відповідача, визнати необґрунтованими та відхилити. Відмовити у задоволенні вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги, викладені у позовній заяві, задовольнити у повному обсязі. Провести розгляд справи за відсутності позивача та її представника (а.с.184-190). 
В судове засідання позивач та представник позивача не з”явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. 
Судом встановлено, що 29.09.2023 року близько 17:20, у м. Свалява Закарпатської області по вул. Першотравнева, неподалік будинку № 137а, сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участю водія ОСОБА_4 , який керуючи автомобілем марки «SEAT ALHAMBRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з електровелосипедом марки "Tornado" під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався по правій стороні в зустрічному напрямку по ходу руху транспортного засобу та змінив напрямок свого руху з права на ліво відносно руху транспортного засобу. ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер того ж дня, 29.09.2023 року, в реанімаційному відділенні КНП «Свалявська міська лікарня».
Згідно до постанови про закриття кримінального провадження №12023070000000288 від 30.09.2023 року, під час досудового розслідування встановлено докази, які свідчать про відсутність в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.117-125). 
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого Свалявським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції 03 жовтня 2023 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.127).
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1-3 ст.12 ЦПК України).
Враховуючи вказані норми закону, кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів. Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами.
Згідно ст. 13 ЦПК України, диспозитивність цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено,що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіяні шкоди.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має враховувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого(ч.5 ст.1187 ЦК України).
Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі ч.2 ст. 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не вичерпний (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що: джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди;
використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна;
для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження причиною виникнення автопригоди, яка мала місце 29.09.2023 стали обставини пов"язані з порушенням правил дорожнього руху України ОСОБА_5 (а.с.117-125).
Відповідно до п.1.10 ПДР України, затверджених постановою КМУ № 1360 від 10.10.2001 року еклектросамокат є транспортним засобом, що приводиться в рух з допомогою двигуна, а тому вказаний транспортний засіб є також джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власника (володільця ) джерела підвищеної небезпеки, який визнаний винним у вчиненні правопорушення.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позивачем обрано не вірний спосіб захисту, оскільки в діях ОСОБА_4 не вбачається невідповідностей вимогам діючих ПДР України, які б знаходилися в причинному зв`язку із виникненням зазначеної ДТП, то в його діянні встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1, 2 статті 133 ЦПК України).
Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом.
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 рокуу справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) щодо застосування норм ГПК України.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
Згідно п. 4.1 договору № 554 про надання правничої допомоги від 06.02.2026 гонорар складає 15000 грн.: 7500 грн. протягом 5 днів з дня підписання договору; 7500 грн. протягом 5 днів з дня ухвалення судового рішення. Суд приходить до висновку, що доцільно стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7500,00 (сім тисяч п”ятсот) гривень. В решті вимог відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.16, 22, 23, 1167, 1187 ЦК України, ст.3, 5, 12, 13, 18, 258, 260, 265, 268 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В : 
В задоволенні позову представника позивача - Лабик Руслана Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 400 000,00 (чотиристо тисяч) грн. решти моральної шкоди завданої смертю ОСОБА_5 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та 27 252,00 (двадцять сім тисяч двісті п”ятдесят два) грн. судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7500,00 (сім тисяч п”ятсот) гривень. В решті вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня проголошення судового рішення до Закарпатського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 09 квітня 2026 року.

Суддя Свалявського районного суду 
Закарпатської області  Е.А.Вінер