Справа № 450/214/26 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б. 
Провадження № 33/811/477/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Колінько Н.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 березня 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП, та накладенои на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з конфіскацією тварини: собаки породи «метис», яка належить ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 народження, в дохід держави 655,60 гривень судового збору.
Згідно з постановою, 19.12.2025 о 07год 10 хв, в с.Виннички, вул.Озерна, ОСОБА_1 допустив самовільне вигулювання своїх собак породи «Метис» без повідків та намордників, внаслідок чого одна із його собак вкусила ОСОБА_2 заподіявши шкоду її фізичному здоров`ю. Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захиснк Колінько Н.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 березня 2026 року, закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог покликаються на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що ОСОБА_1 своєї вини не визнає, у своїх письмових поясненнях лише припускає можливість виходу собак через підкоп. Однак такі припущення не є доказами в розумінні ст. 251 КУпАП.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується виключно на поясненнях потерпілої. Інших належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтвердили, що саме собаки, які належать ОСОБА_1 вибігли за межі його домоволодіння та покусали потерпілу, матеріали справи не містять.
Показання потерпілої та її батька не можуть вважатись беззаперечним доказами вини, оскільки вони є зацікавленими особами у справі, а їхні пояснення містять суперечності та грунтуються виключно на суб`єктивному сприйнятті. Зокрема подія відбувалась у темпу пору доби, що об`єктивно ускладнює можливість точного встановлення належності собак. Також батько потерпілої безпосередньо не бачив моменту укусу та дізнався про нього виключно зі слів своєї дочки.
Наголошує, що суд визнав ОСОБА_1 виним поклавши в основу рішення, лише пояснення потерпілої сторони.
Захисник звертає увагу на те, що проткол містить виправлення дати його складання. У протоколі не зазначено вимоги нормативно-правового акту, які було порушено ОСОБА_1 , сам протокол складено після спливу 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.
Крім того зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про тимчасове вилучення собаки, а тому застосування адмінстравного стягнення у виді штрафу з конфіскацією неможливе. Також відсутні відомості, необхідні для ідентифікації собаки, яка підлягає конфіскації.
ОСОБА_1 , захисник Колінько Н.О. в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. Захисник Колінько Н.О. подала заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі та участі ОСОБА_1 .
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції зважає на те, що згідно з вимоги ст. 245 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В статті 252 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції зважає на те, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП, якою встановлена відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях), що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.
Так, згідно із ст. 9 ЗУ України Про захист тварин від жорстокого поводження - особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана: забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття.
Також згідно цієї ж статті, дозволяється утримувати: домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.
Постановою КМУ № 1164 від 10 листопада 2021 року затверджено перелік небезпечних порід собак, а саме: метиси всіх зазначених порід.
Аналізуючи вище сказане, суд апеляційної інстанції приходь до висновку, що собака небезпечної породи «Метис» повинна утримуватися на безпечній для себе території, згідно санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, та не створюючи небезпеки для майна та здоров`я інших людей, на останнє слід звернути особливу увагу.
Аналізуючи матеріали справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА № 212441 від 14.01.2026 року (а.с. 1), протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.12.2025, письмові пояснення ОСОБА_2 , письмові пояснення ОСОБА_3 , письмові пояснення ОСОБА_1 , карту зверненням за антирабічною допомогою від 19.12.2025, консультативним висновком спеціаліста від 19.12.2025, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ними підтверджується, що через недотримання вимог утримання тварин, собака породи Метис, належна ОСОБА_1 , вибігла за територію домоволодіння, де мешкає, та спричинила шкоду здоров`ю ОСОБА_2 (а.с. 7-9).
Правильність ідентифікації вказаної собаки підтверджується послідовними та логічними показаннями потерпілої ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 та письмовими поясненнями власника собаки ОСОБА_1 . Тож, з вищенаведеного апеляційний суд відкидає аргумент апеляційної скарги щодо недоведеності того що саме собака породи «Метис» належна ОСОБА_1 напала на потерпілу. 
Апеляційний суд відхиляє аргумент захисту про те, що відсутність протоколу тимчасового вилучення тварини унеможливлює виконання рішення в частині конфіскації. Тимчасове вилучення речей і документів, згідно з ст. 265 КУпАП є заходом забезпечення провадження у справі і правом, а не безальтернативним обов`язком працівників поліції. Нездійснення фізичного вилучення собаки на стадії складання протоколу не впливає на законність самого рішення суду про застосування її конфіскації як адміністративного стягнення. Виконання постанови в частині конфіскації покладається на органи державної виконавчої служби відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження». 
Не заслуговують на увагу і апеляційні доводи захисника про порушення строків складання протоколу, як самостійної підстави для скасування постанови.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За змістом положень ст. 254 КУпАП, строк для складання адміністративного протоколу починає свій відлік після того, як в посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях чи бездіяльності особи винуватості у вчиненні правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій та отримання доказів.
Як вбачається з матеріалів справи пояснення у потерпілої ОСОБА_2 було відібрано 19.12.2025, у свідка ОСОБА_3 09.01.2026 у ОСОБА_1 14.01.2026. протокол про адміністративне правопорушення складено 14.01.2026.
Отже, очевидно, що для отримання не лише пояснень в учасників події, але ряду інших даних для складання протоколу потрібен певний час і тільки після отриманням посадовою особою, уповноваженої складати протокол достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також вжиття заходів для виклику особи для надання пояснень, такий протоколи стосовно ОСОБА_1 було складено.
Інше тлумачення процесуальних строків складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 254 КУпАП унеможливило б досягнення завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими є, зокрема охорона прав і свобод громадян, власності, запобігання правопорушенням, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, які перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.
Натомість суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, а в апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом також не встановлено.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню, оскільки вона не містить достатніх даних, які б могли служити підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Колінько Н.О. - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду     Урдюк Т.М.