ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/1346/25 	

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Соловей Л.А., 
за участю секретаря судового засідання: Васильєвої Т.О.,

за участю представників сторін:
від позивача: Решетник А.П., виписка з ЄДР (голова комісії з припинення); 
від відповідача: Янчук М.О., ордер серія АМ №1165361 від 10.11.2025; 

розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (м.Житомир) 
до Фізичної особи-підприємця Євенка Олексія Олексійовича (м.Житомир) 
про розірвання договору оренди. 

Процесуальні дії по справі. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Комунальне підприємство "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради звернулося до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Євенка Олексія Олексійовича про розірвання договору оренди нерухомого майна №2168 від 03.02.2020 та стягнення 143545,57грн заборгованості з орендної плати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна №2168 від 03.02.2020 в частині внесення орендної плати за користування нежитловими приміщеннями.
Ухвалою суду від 16.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 24.11.2025.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача повідомив, що у орендаря відсутня будь-яка заборгованість перед орендодавцем, оскільки 24.10.2025 та 15.11.2025 відповідачем було здійснено оплату на користь Комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради у загальній сумі 180 000,00грн. Вказав, що правові підстави для розірвання договору відсутні, оскільки позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку, що дії відповідача спричинили негативні наслідки для позивача. Також зауважив, що після початку повномасштабного вторгнення діяльність підприємців була фактично зупинена: відсутність клієнтського потоку, обмеження на роботу закладів, повітряні тривоги, ракетні удари, нестача палива, комендантська година, обмеження у пересуванні. Усі ці обставини впливали на можливість виконання договору оренди як такого (а.с.42-44).
21.11.2025 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що на момент подання позову (08.10.2025) за відповідачем існувала заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 143 545,57грн. Позивач надав усі необхідні та належні докази, які підтверджують розмір, період та підстави виникнення заборгованості. Крім того, наголосив, що з урахуванням положень укладеного між орендарем та орендодавцем договору, останній має право звернутися до суду з вимогою про розірвання договору оренди, у випадках, передбачених ст. 783 ЦК України. (а.с.49-51).
Ухвалою суду від 24.11.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, по 14.01.2026 (включно), та відкладено підготовче засідання 24.12.2025.
В судовому засіданні 24.12.2025 суд оголосив перерву до 02.02.2026, згідно з ч.5 ст. 183 ГПК України.
13.01.2026 на адресу суду через систему ЄСІТС від представника позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині вимоги про стягнення з відповідача 143545,57грн заборгованості на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України за відсутністю предмета спору. В даній заяві уповноважений представник також просить суд повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір сплачений за майнову вимогу при поданні позову.
Ухвалою суду від 02.02.2026, зокрема, закрито провадження у справі №906/1346/25 в частині вимоги про стягнення 143 545,57грн заборгованості, у зв`язку з відсутністю предмета спору, на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України; продовжено розгляд справи №906/1346/25 про розірвання договору оренди нерухомого майна №2168 від 03.02.2020.
Ухвалою суду від 02.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1346/25 до судового розгляду по суті на 16.03.2026.
У судовому засіданні 16.03.2026 розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 13.04.2026.
Представник позивача у судовому засіданні 13.04.2026 позовні вимоги підтримала в частині розірвання договору оренди нерухомого майна від 03.02.2020 №2168, просила суд позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечив.
У судовому засіданні 13.04.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, та повідомив, що рішення буде проголошено 21.04.2026 о 15год. 00хв.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
02.02.2020 між Комунальним підприємством "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Євенком Олексієм Олексійовичем (орендар, відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна №2168 (далі-договір) (а.с.7-10).
Пунктом 1.1. договору передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення, що знаходяться на балансі комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради в будівлі за адресою:
- м.Житомир, вул.Мала Бердичівська, 17 (буд. В), загальною площею 879,10кв.м., вартість яких визначена експертною оцінкою і становить 2 572 833,00грн без ПДВ;
- м.Житомир, вул.Мала Бердичівська, 17 (буд. Б), загальною площею 31,70кв.м., вартість якого визначена експертною оцінкою і становить 92 778,00грн без ПДВ.
Майно передано в оренду з метою розміщення видавництва видавничої продукції, що видається українською мовою.
Відповідно до п.2.1. договору вступ орендаря у користування приміщенням настає одночасно з підписанням акта приймання-передачі вказаного майна.
Приміщення вважається повернутим з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п.2.3 договору).
У розділі 3 договору сторони погодили умови щодо орендної плати, зокрема:
3.1. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.
3.2. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням обласної ради, і становить, без ПДВ, за базовий місяць оренди – грудень 2019 р.14,00грн та 16,42грн за 1 кв.м. відповідно.
Орендна плата за перший місяць оренди січень 2020 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень 2020р.
Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.
3.3. Орендна плата за кожний наступний місяць визначаться шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць та перераховується орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця.
3.6. Орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення приміщення згідно з актом приймання-передачі.
Згідно з пп.6.8, 6.19 договору, орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі; щомісяця до 15 числа надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговувального банку орендодавця).
У разі несплати орендарем орендної плати більше одного місяця, орендодавець має право ставити питання про дострокове розірвання договору у встановленому чинним законодавством порядку.
Даний договір діє з 03.02.2020 по 02.02.2030 включно (п.8.1. договору). Зміна умов або розірвання даного договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом місяця з дня отримання пропозицій (п.8.2 договору).
Одностороння відмова від договору оренди не допускається, крім випадків, передбачених чинним законодавством та цим договором (п.8.6. договору).
Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем (п.8.7 договору).
Згідно з актом приймання-передачі від 03.02.2020, балансоутримувач передав, а орендар прийняв відповідно до договору оренди нерухомого майна: - нежилі приміщення на першому поверсі (інв.№1-1, 1-3, 1-7, 1-9, 1-10, 1-12, 1-13, 1-16, 1-17, 1-18, 1-19, 1-23, 1-24, 1-25, 1-26, 1-27, 1-28, 1-29, 1-30, 1-31, 1-32, 1-33, 1-34, частина 1-22) в будівлі за адресою: м.Житомир, вул.Мала Бердичівська, 17 (буд. В), загальною площею 879,10кв.м., нежиле приміщення на першому поверсі (інв.№1-10) в будівлі за адресою: м.Житомир, вул.Мала Бердичівська, 17 (буд. Б), загальною площею 31,70кв.м.
Позивач доводить, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині сплати орендних платежів за останнім утворилась заборгованість у розмірі 143545,57грн, яка була оплачена після звернення до суду з даним позовом.
У зв`язку з порушенням умов договору в частині своєчасної сплати орендної плати, позивач просить розірвати укладений між сторонами договір оренди нерухомого майна від 02.02.2020 в судовому порядку.
За змістом відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Комунальне підприємство "Агенція з питань регіонального розвитку "Житомирської обласної ради перебуває в стані припинення з 18.07.2022.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. 
Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2).
За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1).
Положення статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується з вимогами статті 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про розірвання договору оренди нерухомого майна №2168, укладеного між Комунальним підприємством "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради та Фізичною особою-підприємцем Євенком Олексієм Олексійовичем. 
Підставою позову є несплата відповідачем заборгованості за договором оренди. 
Правовідносини, що виникли між сторонами підлягають регулюванню нормами глави 58 Цивільного кодексу України, а також приписами Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Відповідно до положень статті 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".
Частиною 1 ст.763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; укладення з орендарем договору концесії такого майна; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); смерті фізичної особи - орендаря; визнання орендаря банкрутом; знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди.
Керуючись ч.2 ст.24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за її користування протягом трьох місяців підряд.
Наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, згідно статті 783 ЦК України, якщо: наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та/або користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.
Матеріалами справи підтверджується та учасниками справи не заперечується обставина щодо отримання орендарем в оренду нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Мала Бердичівська, 17 (буд Б), (буд В) - на підставі договору оренди від 02.02.2020.
Сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, у тому числі щодо розміру та порядку сплати орендної плати.
З розрахунку позивача, виконаного у вигляді одностороннього акту звірки розрахунків за період 01.04.2025-04.10.2025, а також розрахунку боргу вбачається, що у відповідача станом на 31.08.2025 існувала заборгованість з орендної плати в сумі 143 545,57грн, яка була повністю погашена 24.10.2025 (а.с.18-19).
Також з вищевказаного акту звірки взаємних розрахунків вбачається та не заперечується сторонами, що квітня по серпень 2025 року відповідач здійснив наступні платежі: 03.04.2025 - оплата на суму 30 000,00грн; 15.05.2025 - оплата на суму 10 000,00грн; 30.06.2025 - оплата на суму 30 000,00грн; 24.07.2025 оплата на суму 30 000,00грн, погашаючи заборгованість. яка виникла за попередні періоди.
Отже відповідач сплачував орендні платежі частково та не в повному обсязі, допускавши порушення умов договору оренди нерухомого майна №2368 від 03.02.2020.
Крім того, як вже зазначалось, на момент прийняття рішення у справі за відповідачем відсутня заборгованість з орендної плати.
Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.
Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.
У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору". Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2021р. у справі №910/2861/18, від 13.07.2022 р. у справі №363/1834/17 та від 20.11.2024р. у справі №918/391/23, у яких зазначено, що для застосування ч.2 ст.651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.
Головна ідея, на якій ґрунтується правило ч.2 ст.651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.
Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.
Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.
Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.
Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеної норми закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.
Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.
У разі неістотної часткової несплати орендної плати, а так само у разі виникнення спору щодо її розміру, порядку здійснення платежів тощо, у власника завжди є право на звернення до суду з позовом про стягнення таких орендних платежів, 3 % річних, інфляційних втрат, неустойки тощо. Такий спосіб захисту буде ефективним та пропорційним, відновлюватиме порушене право орендодавця та зберігатиме договір оренди землі виходячи з балансу інтересів обох сторін.
Такі правові висновки щодо застосування ч.2 ст.651 ЦК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 і суд враховує такі висновки відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.4 ст. 236 ГПК України.
Суд приймає до уваги, що відповідач протягом тривалого періоду користується спірним приміщенням для розміщення видавництва видавничої продукції про що свідчать долучені до матеріалів справи договори оренди нерухомого майна, укладені між позивачем та відповідачем починаючи з 2012 року, звіт за 2025 рік, з якого вбачається, що ФОП Євенок О.О. є керівником сучасної друкарні - ТОВ "Бук-Друк", на якому працює 16 працівників; ТОВ "Видавничий дім "Бук-Друк"- дає роботу 4 верстальникам, 9 редакторам, 7 коректорам; ТОВ "505" - видає наступні журнали: Вісник Конституційного Суду України, Слово Національної школи суддів України, Український науково-медичний журнал та ін.; ТОВ "Наукова думка" - основним завданням видавництва є видання фундаментальної літератури (а.с.85-108; 114-120).
В матеріалах справи міститься лист Центрального науково-дослідного інституту озброєння та військової техніки Збройних Сил України від 27.01.2026 №220/59/268 з якого вбачається, що Інститут починаючи з 2021 року співпрацює з ТОВ "Видавничий дім "Бук-Друк" щодо забезпечення випуску наукових та науково-технічних друкованих видань Інституту. Підприємство залучалося до виконання комплексу робіт, пов`язаних із підготовкою, поліграфічним виготовленням та організацією розповсюдження періодичного науково-технічного журналу "Озброєння та військова техніка". Також забезпечувалося виготовлення книжкових видань "Зброя агресії. Каталог озброєння та військової техніки збройних сил російської федерації" (а.с.109).
Також відповідач долучив лист відгук про співпрацю від 27.01.2026 №07-02/265, у якому Національна школа суддів України повідомляє, що з 2023 року співпрацює з ТОВ "505" в особі директора Євенка О.О. У межах співпраці товариство залучається до виконання комплексу поліграфічних та організаційно-технічних робіт, пов`язаних із підготовкою, виготовленням та організацією розповсюдження фахового загально-державного науково-практичного та науково-методичного юридичного видання "Слово національної школи суддів України". Роботи проводяться відповідно до погоджених технічних характеристик видання, вимог до офіційних наукових друкованих матеріалів та встановлених організаційних процедур (а.с.121). 
Тобто в даному випадку відповідач максимально заінтересований у збереженні договору оренди нерухомого майна №2168 від 03.02.2020, натомість розірвання договору спричинить для орендаря значної шкоди, яка полягає у неможливості подальшого виконання забов`язань за укладеними договорами в частині забезпечення випуску фахових та інших видань.
Суд констатує, що у даній справі не встановлено систематичної повної несплати орендної плати та наявність часткової сплати орендної сплати (недоплати орендної плати), яка призвела до утворення заборгованості. В свою чергу КП "Агенція з питань Регіонального розвитку" Житомирської обласної ради протягом спірного періоду приймала від орендаря платежі без зауважень, не ставила питання про стягнення таких орендних платежів з урахуванням інфляційних втрат чи штрафних санкцій, а звертаючись з позовом не доводить про розмір завданих втрат, який не дозволяє їй отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір, як і не доводить, що позивач не зможе використати результати договору.
У свою чергу, пункт 5 частини третьої статті 162 ГПК України покладає саме на позивача обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову. Тобто саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, навести докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і вирішити спір відповідно до норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню у конкретному випадку.
Позивач, як на підставу позову посилається на пункт 7.4. договору та ст.ст. 782, 783 ЦК України.
До загальних засад цивільного законодавства належить, зокрема, свобода договору (частина 1 статті 3 ЦК України).
До загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, належать справедливість, добросовісність, розумність, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці засади регулюють конкретні правовідносини так, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, дбаючи водночас про права й інтереси інших учасників, зокрема передбачаючи можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших учасників (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 р. у справі № 917/1338/18).
Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі №916/1247/23 особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Відповідно до п.7.4. договору, у разі несплати орендної плати більше одного місяця, орендодавець має право ставити питання про дострокове розірвання договору у встановленому чинним законодавством порядку.
Пунктом 8.2. договору сторони визначили, що зміна умов або розірвання даного договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміна та доповнення що вносяться, розглядаються сторонами протягом місяця з дня отримання пропозиції.
Одностороння відмова від договору не допускається, крім випадків, передбачених чинним законодавством та цим договором (п.8.6. договору).
Отже, орендодавець має право вимагати дострокового розірвання договору з підстав, наведених у п.7.4. договору після направлення письмової пропозиції про прийняте рішення.
Письмового повідомлення позивача про прийняте рішення щодо дострокового розірвання договору матеріали даної справи не містять.
У частині третій статті 2 ГПК України встановлено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи, останній не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що встановлені порушення не створювали реальної загрози для майна і прав орендодавця, а тому підстав для визнання їх істотними немає.
Позивач не довів, що внаслідок дій відповідача він значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору, а виявлені порушення не мають систематичного характеру та не свідчать про істотне порушення договору.
За таких обставин, розірвання договору не може розглядатися як захід, що відповідає принципу справедливого балансу інтересів сторін.
З урахуванням наведених обставин в їх сукупності суд вважає, що часткова сплата орендної плати відповідачем є порушенням умов договору, але є недостатнім для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору в судовому порядку.
Враховуючи, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність істотного порушення відповідачем умов договору оренди, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. 

Судові витрати за результатами розгляду справи. 
Згідно з частинами 1, 2 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір відповідно до статті 129 ГПК України, покладається на позивача. 

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

ВИРІШИВ: 

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Соловей Л.А. 

Віддрукувати: 
2 прим.
1 - у справу;
2- позивачу через "Електронний суд";
3- відповідачу (рек. з повід) РНОКПП НОМЕР_1 + представнику через "Електронний суд"