ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 року м.Дніпро Справа № 904/2684/25 (904/5796/25)
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Соп`яненко О.Ю. (доповідач) 
суддів: Джепи Ю.А., Фещенко Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання: Хомеріки Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 (повне рішення складено 15.12.2025, суддя Мартинюк С.В.) у справі № 904/2684/25 (904/5796/25) 

за позовом  ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області 
про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання 

в межах справи №904/2684/25
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНИК», м. Київ 
до боржника Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області
про визнання банкрутом 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви і рішення суду першої інстанції.
13.10.2025 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 у справі № 904/2684/25 (904/5796/25) позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я на виробництві (професійним захворюванням), у розмірі 230 000,00 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь державного бюджету 1716,00 грн судового збору. В решті позовних вимог – відмовлено. 
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржує його в апеляційному порядку та просить:
- оскаржуване рішення змінити;
- стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 520 000 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. 
Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права, рішення є незаконним та необґрунтованим.
Скаржник зазначає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Скаржник зауважив, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням.
При ухваленні рішення суд першої інстанції був зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Скаржник вважає, що стягнута судом першої інстанції моральна шкода в розмірі 230 000 грн не є справедливою та співмірною з тяжкістю завданої йому шкоди, не відповідає приписам статті 23 Цивільного кодексу України. 
На думку апелянта суд не врахував, що відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11.07.2025, форми П-4, затвердженого Т.в.о. начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Бланк С.В. (далі-акт), ОСОБА_1 встановлено, що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи машиністом електровоза дільниці № 26 на шахті «Криворізька» (шахта «Родіна») виробничого об`єднання «Кривбасруда» державного підприємства «Кривбасзалізрудком», відкритого акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» Публічного акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» та акціонерного товариства «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», у період з 03.03.1997 по 03.05.2024. ОСОБА_1 керував електровозом зі зчіпною вагою до 10 т, під час відкочування навантажених та порожніх складів; регулював швидкість руху залежно від профілю колії та ваги складу; формував склади та виконував маневрові роботи на навантажувальних і обмінних пунктах та естакадах; розставляв вагони в місцях навантаження та розвантаження. Вивозив вантажі, завозив порожні вагони; доставляв людей до місця роботи та назад. Зчіплював та розчіплював вагони; підіймав та ставив електровози і вагони, що зійшли з рейок; здійснював дистанційне керування електровозом під час навантаження гірничої маси з люків дозаторів та під час розвантаження на перекидачі; переводив стрілки в колії; керував вентиляційними дверима, штовхачами, лебідками та іншими механізмами вантажних, розвантажувальних пунктів; очищував котлован та настил біля перекидача; екіпірував електровози та заправляв пісочниці; оглядав та випробував механізми керування й ходові частини; усував несправності в роботі. Здійснював ремонт; контролював наявність необхідного запасу матеріалів.
Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії та вібрації загальної, які перевищували нормативні значення (пункт 17 акту). Відповідач не створив належні та безпечні умови праці на робочому місці позивача, внаслідок чого він отримав професійні захворювання, що призвели до встановлення йому втрати працездатності в значному розмірі, а саме 65% та третьої групи інвалідності у віці 51 рік.
Між сторонами по справі склалися трудові правовідносини, професійне захворювання отримано під час виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків, і наявність у зв`язку з цим підстав, передбачених статтями 153, 2371 Кодексу законів про працю України, для відшкодування йому моральної шкоди. 
Однак, судом першої інстанції при розгляді справи не було ретельно досліджено аби визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідав критеріям статті 23 Цивільного кодексу України та був співмірним завданій позивачу шкоді, з урахуванням принципів розумності, виваженості і справедливості, внаслідок чого визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача. При ухваленні рішення судом першої інстанції не було наведено мотивів безпідставності заявленого позивачем розміру моральної шкоди, також у оскаржуваному рішенні суду не йшла мова про те, що зазначений позивачем розмір, а саме 520 000,00 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень моральної компенсації є завищеним.
Скаржник також зазначає, що при визначенні розміру відшкодування, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Окремо скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено наслідків та обсягу спричинених йому моральних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача та тривалістю роботи на одному підприємстві, а це більше 27 років у вищезгаданих умовах, а отже, оскаржуване рішення слід змінити, збільшивши розмір моральної шкоди до розміру 520 000,00 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Окрім цього, скаржник звертає увагу на те, що ушкодження здоров`я, яких він зазнав під час виконання трудових обов`язків, постійна необхідність в проходженні низки лікувальних заходів в намаганнях покращити його теперішній стан здоров`я та позбутися приступів кашлю, задухи, заніміння рук та ніг, розуміння того, що негативна симптоматика набутого ним професійного захворювання супроводжуватиме його впродовж всього життя. Крім того, скаржником отримано ще інвалідність у зв`язку з профзахворюваннями.
Апелянт посилається на те, що моральна шкода завдана йому втратою професійної працездатності внаслідок ушкодження здоров`я через професійне захворювання, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань, зумовлених вимушеною докорінною зміною організації життя, що має безповоротну дію, оцінка душевних страждань, які призвели до істотних вимушених змін у його житті не може бути меншою, ніж оцінка судами розміру моральних страждань працівників в аналогічних справах, а саме рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справах: 
№ 904/2684/25(212/2403/25) від 20.10.2025,
№ 904/2684/25(212/8413/25) від 05.12.2025, 
№ 904/2684/25(904/5460/25) від 05.12.2025, 
№ 904/2684/25(904/5460/25) від 05.12.2025, № 904/2684/25(212/6574/25) від 12.12.2025. 
Скаржник вважає, що стягнута сума моральної шкоди не є домірною завданій йому шкоді, а також визначена без врахування в повній мірі принципів розумності, виваженості та справедливості. 

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», скориставшись правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому заперечило проти доводів апеляційної скарги, просило залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Так, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 ухвалено при дотримані норм матеріального та процесуального права. Тобто рішення суду першої інстанції цілком відповідає встановленим критеріям законного і обґрунтованого.
Судові рішення в інших судових справах за подібними правовідносинами, на які міститься посилання в апеляційній скарзі та які на думку позивача є прикладом обґрунтованості заявленої ним суми відшкодування моральної шкоди в даній справі, не несуть характер обов`язкових для врахування при розгляді даної справи. 
Відповідач наголошує на тому, що за висновками Верховного Суду компенсація моральної шкоди не має бути надмірною і не повинна стати джерелом збагачення потерпілої особи (постанова Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 293/174/23, постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц). 
Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» посилається у заяві про часткове визнання позову; розгляд позовних вимог позивача має здійснюватися з урахуванням необхідності забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів відповідача як боржника у справі про банкрутство. 
Відповідач наголошує у відзиві, що при прийняті оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані засади розумності, пропорційності, виваженості та справедливості. 

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Соп`яненко О.Ю. (суддя-доповідач), судді: Джепа Ю.А., Фещенко Ю.В..
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
27.01.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
09.02.2026 позивач подав клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта у справі. 
В судове засідання 11.02.2026 сторони не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
У судовому засіданні 11.02.2026 колегія суддів прийняла вступну та резолютивну частини постанови. 
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.
ОСОБА_1 відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.01.1993 здійснював трудову діяльність на підприємстві відповідача, а саме:
- з 03.03.1997 по 18.06.2024 – підземний машиніст електровоза внутрішнього шахтного транспорту № 26 шахти «Криворізька»;
- з 19.06.2024 по 07.08.2024 - учень оператора диспетчерської служби дільниці № НОМЕР_2 шахти «Криворізька» АТ «Кривбасзалізрудком»;
- 07.08.2024 позивача звільнено за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно статті 38 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11.07.2025, форми П-4, затвердженого Т.в.о. начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Бланк С.В. (далі-акт), ОСОБА_1 встановлено, що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи машиністом електровоза дільниці № 26 на шахті «Криворізька» (шахта «Родіна») виробничого об`єднання «Кривбасруда» державного підприємства «Кривбасзалізрудком», відкритого акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком», Публічного акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» та акціонерного товариства «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», у період з 03.03.1997 по 03.05.2024. ОСОБА_1 керував електровозом зі зчіпною вагою до 10 т, під час відкочування навантажених та порожніх складів; регулював швидкість руху залежно від профілю колії та ваги складу; формував склади та виконував маневрові роботи на навантажувальних і обмінних пунктах та естакадах; розставляв вагони в місцях навантаження та розвантаження. Вивозив вантажі, завозив порожні вагони; доставляв людей до місця роботи та назад. Зчіплював та розчіплював вагони; підіймав та ставив електровози і вагони, що зійшли з рейок; здійснював дистанційне керування електровозом під час навантаження гірничої маси з люків дозаторів та під час розвантаження на перекидачі; переводив стрілки в колії; керував вентиляційними дверима, штовхачами, лебідками та іншими механізмами вантажних, розвантажувальних пунктів; очищував котлован та настил біля перекидача; екіпірував електровози та заправляв пісочниці; оглядав та випробував механізми керування й ходові частини; усував несправності в роботі. Здійснював ремонт; контролював наявність необхідного запасу матеріалів.
Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії та вібрації загальної, які перевищували нормативні значення (пункт 17 акту).
Загальний стаж роботи позивача 29 років 8 місяців, за професією 29 років та у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 27 років 2 місяці (пункт 12 акту).
Відповідно до пункту 14 акту діагноз:
1. Хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії. Помірний пневмофіброз. ЛН першого ступеня. J 44.
2. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого ступеня), деформуючого артрозу суглобів кистей. Т 75.2.
Супутній діагноз – відсутній.
Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) відповідно до пункту 18 акту є:
Пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,22 рази (2,4 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3) відповідно до «Державних медико-санітарних нормативів допустимого вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.07.2024 № 1192.
Вібрація загальна: Еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 4.6-7.6 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав за напрямами по осях Х/Y/Z відповідно 64,9/63,6/66,6 дБ при гранично допустимому рівні - 59 дБ.
Згідно пункту 20 вказаного акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: не встановлено, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників дільниць.
Також вказаний акт містить окрему думку членів з розслідування причин виникнення хронічного захворювання ОСОБА_1 - інспектора (з охорони праці) служби охорони праці АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» ОСОБА_2 , відповідно до якої зокрема зазначено, виникнення професійних захворювань у ОСОБА_1 є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом, в результаті чого на робочому місці параметри шкідливих факторів перевищували гранично-допустимий рівень. З метою профілактики вібраційної хвороби ОСОБА_1 користувався спеціальним режимом праці та відпочинку. Крім того, законодавчо допускається робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів виробничого середовища за умови застосування засобів індивідуального та колективного захисту. ОСОБА_1 на протязі всього часу роботи своєчасно забезпечувався протипиловими респіраторами типу «Лепесток-40», ефективність очищення повітря від пилу яких становить 99,9%. Також усе гірниче обладнання, яке в процесі роботи утворює пил, обладнується пиловловлюючими пристроями. Тому за умови постійного використання ЗІЗ шкідливий вплив пилу з вмістом кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% на ОСОБА_1 не відбувався. Жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв`язку з небезпекою для здоров`я, або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від ОСОБА_1 не надходило. Тому відповідальність за виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 лежить безпосередньо на ньому самому. Крім того, з метою попередження виникнення професійних захворювань у працівників АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ», відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону праці», у АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» постійно впроваджуються нові технології, дотримуються основні напрямки в організації технологічних процесів та раціоналізації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії в частині комплексної механізації та автоматизації виробничих операцій, ведеться робота з пропаганди безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці. Відповідні заходи підтверджуються Колективним договором АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» та іншими документами.
Згідно інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння), затвердженої Начальником Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Тригубенко В.О. № ПС/1/15752-24 від 05.09.2025, зроблено висновок про умови праці працівника (позивача): згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 № 248, умови праці ОСОБА_1 відповідають 3 класу 2 ступеня «Шкідливі».
Відсутні дані умов праці за періоди роботи по професіям: з 25.01.1993 по 19.06.1993 – підземний машиніст електровоза дільниці № 26 рудоуправління імені Кірова концерну «Укррудпром»; з 06.03.1995 по 29.10.1996 - підземний машиніст електровозу дільниці № 26 рудоуправління імені Кірова. По назві професії та при відсутності характеристик факторів виробничого середовища і трудового процесу, зробити висновки про умови праці та використати дані по аналогічним робочим місцям неможливо (пункт 16).
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (номер 125/25/1724/В, дата прийняття рішення 02.10.2025, номер рішення 125/25/1724/Р) позивачу встановлено третю групу інвалідності з 02.10.2025 (пункти 17.1.5. та 17.1.6.).
Обґрунтування рішення експертної команди за результатами оцінювання: згідно скарг, анамнезу захворювання, даних об`єктивного огляду, лабораторних та інструментальних методів обстежень, встановлено ІІI групу інвалідності на 1 рік. Встановлено 65% втрати працездатності (в тому числі 55% - вібраційна хвороба, 10% - хронічний (пиловий) бронхіт акт) на 1 рік. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, переохолодження (пункт 16).
Пунктами 17.2.3 - 17.2.5. 65% втрати працездатності встановлено з 11.07.2025.
Дата повторного оцінювання відсотка непрацездатності - 01.11.2026 (пункт 17.2.6).
Дата повторного оцінювання 01.11.2026 (пункт 17.1.9).
Відповідно пункту 17.1.10 причиною інвалідності є професійне захворювання.
Відповідно до медичного висновку закладу охорони здоров`я лікарсько-експертної комісії, що має право встановлювати остаточний діагноз хронічних професійних захворювань про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11.06.2025 протокол №23/309, щодо ОСОБА_1 зроблено наступний висновок: хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії. Помірний пневмофіброз. ЛН першого ступеня. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого ступеня), деформуючого артрозу суглобів кистей.
Також відповідно до даного висновку зазначено, що захворювання професійні.
На підтвердження погіршення стану здоров`я та проходження медичного лікування позивачем долучено до матеріалів справи виписки із медичної картки та виписний епікриз за період з серпня 2022 по червень 2025, а також рекомендації, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, номер витягу 125/25/1724/І.
Позивач зазначає, що внаслідок отриманих професійних захворювань він має скарги на задишку після фізичного навантаження, періодичний кашель з виділенням слизового харкотиння впродовж дня, свистячі хрипи у грудях, періодичне затруднення дихання за типом ядухи, яке виникає після фізичного навантаження, та іноді спонтанно у нічний час, підвищену втому; біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією болю в ліву руку та ліву ногу, періодичний ниючий біль у верхніх та нижніх кінцівках, оніміння кінцівок у нічний час, іноді судоми в нижніх кінцівках, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, хрускіт у них, мерзлякуватість верхніх та нижніх кінцівок, утруднення ходи. У зв`язку з поганим самопочуттям, змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Всі ці обставини є наслідками професійного захворювання, викликають у позивача страждання і переживання, почуття приниженості, неповноцінності.

6. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, погоджується з правовим обґрунтуванням та висновками Господарського суду Дніпропетровської області з огляду на таке.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Суд першої інстанції правильно застосував приписи статті 4 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Згідно з частинами 1 та 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. 
У статті 173 Кодексу законів про працю України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (статті 237-1 Кодексу законів про працю України).
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпілі на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
У пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 у справі № 1-9/2004 також зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21 вказав, що вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Суд дійшов обґрунтованого висновку, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають у перенесенні фізичного болю, в суттєвому порушенні функцій організму, обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, постійному перенесенні страждань у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку з професійним захворюванням, яке призвело до втрати позивачем професійної працездатності в ступені 65%, визначенні йому 3 групи інвалідності, а тому суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України).
ЄСПЛ указує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути достатнім для задоволення потреб потерпілого й не повинен призводити до його збагачення.
У пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц зроблено висновок що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 Цивільного кодексу України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі, суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Варто зауважити, що у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, зокрема зазначено, що складність визначення компенсації моральної шкоди полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту, тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Суд першої інстанції всебічно дослідив правовідносини сторін, правильно встановив, що при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди підлягає врахуванню глибина фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті.
Суд першої інстанції врахував, що ступінь втрати професійної працездатності визначено позивачу вперше у розмірі 65% та у подальшому може бути змінений (повторне оцінювання відсотка непрацездатності призначено на 01.11.2026), тривалість його роботи у шкідливий умовах, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 230 000,00 грн, що є співмірним спричиненій позивачу шкоді та достатнім для її відшкодування.
У справі, яка переглядається судом, унаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і здорових умов праці, у позивача виникли професійні захворювання, що призвели до втрати працездатності на 65% й встановлення 3 групи інвалідності. 
Висновки суду першої інстанції не суперечать змісту наведених у касаційній скарзі постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц, постанов Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 690/217/21, які не встановлюють конкретний розмір моральної шкоди в окремому випадку, а визначають критерії, якими слід керуватися суду під час вирішення відповідної вимоги, зокрема стосовно характеру отриманої позивачем травми, що спричинила втрату ним професійної працездатності, строковість заподіяних потерпілому втрат, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації тощо.
Щодо наведених апелянтом рішень у справах, розглянутих Господарським судом Дніпропетровської області, колегія суддів зазначає, що в силу приписів ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, доводи апелянта про те, що присуджена судом сума відшкодування не є співмірною із завданою шкодою, без посилання на конкретні порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відхиляються колегією суддів.
Як встановлено судом, відповідач звернувся із заявою про часткове визнання позову, в обґрунтування якої зазначив, що діюче законодавство України не визначає єдиного механізму визначення розміру моральної шкоди, водночас Кодекс законів про працю та Закон України «Про колективні договори і угоди» передбачають можливість врегулювання відповідних компенсацій у колективному договорі. У 2020 між відповідачем, як роботодавцем та трудовим колективом, в особі виборних профспілкових органів, був укладений колективний договір на 2020 - 2022 роки, який 01.07.2024 доповнено пунктом 25.19, що встановлює механізм розрахунку компенсації моральної шкоди працівникам (у тому числі звільненим) у разі професійного захворювання або нещасного випадку на виробництві. Формула визначення суми враховує стаж роботи у шкідливих умовах, розмір мінімальної заробітної плати на 1 січня відповідного року, відсоток втрати працездатності та коефіцієнт 1,25 за відсутності вини працівника. У випадку позивача, який має 27 років 2 місяці стажу у шкідливих умовах, 65 % втрати працездатності та не має встановленої вини, компенсація, на думку відповідача, складає 175 500,00 грн ((27х8000х(65/100)х1,25).
Позивач заперечував проти поданої заяви, вказуючи, що він звільнився з підприємства відповідача, у зв`язку з чим на нього не поширюються положення Колективного договору АТ «Кривбасзалізрудком». В позовній заяві позивач оцінив розмір моральної шкоди в тому розмірі, який, на його думку, відповідає заподіяним моральним стражданням, врахував свій стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь вини підприємства, основні засади розумності, виваженості та справедливості. 
Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв заяву відповідача про часткове визнання позову, проте, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив із доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, їх незворотного характеру, вперше встановленого розміру втрати професійної працездатності, характеру фізичних страждань та постійного дискомфорту, а також обмеження можливості здійснювати звичайні повсякденні дії, що призводить до істотної зміни життєвих умов позивача.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження волевиявлення позивача щодо застосування пункту 25.19 Колективного договору АТ «Криворізький залізорудний комбінат», а також доказів досягнення між позивачем та АТ «Криворізький залізорудний комбінат» погодження щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Відповідно застосування пункту 25.19 Колективного договору у даному випадку є неможливим і не може бути підставою для зменшення заявлених вимог.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми, стягнутої з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із заподіянням шкоди життю та здоров`ю на виробництві, суд не вирішує питання оподаткування (подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 235/3143/24. 

7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду рішення суду.
Апеляційний господарський суд, здійснивши апеляційний перегляд справи у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про відсутність порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області – таким, що підлягає залишенню без змін.

8. Розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачаються, судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. 
Відтак відповідно до зазначеної норми позивач (скаржник) звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 

З підстав наведеного та керуючись статями 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,   

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 у справі № 904/2684/25 (904/5796/25) - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2025 у справі № 904/2684/25 (904/5796/25) – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Повна постанова підписана 23.02.2026 року.

Головуючий суддя О.Ю. Соп`яненко 

Суддя Ю.А. Джепа 

Суддя Ю.В. Фещенко