ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/2798/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року в адміністративній справі №280/2798/25 (головуючий суддя першої інстанції - Чернова Ж.М. ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В: 
Позивач 11.04.2025 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 04.03.2025 №263040017108 ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити їй пенсію за віком з врахуванням до страхового стажу періодів згідно трудової книжки від 12.09.1984 серії НОМЕР_1 , а саме період навчання з 01.09.1980 по 27.07.1984, та періоди роботи з 10.06.1992 по 25.12.1994, з 25.12.1994 по 07.10.1996, з 06.01.1997 по 01.04.1999;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ПФУ в Запорізькій області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн. на користь позивача.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04.03.2025 року №263040017108 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди згідно з трудовою книжкою від 12.09.1984 року серії НОМЕР_1 , а саме період навчання з 01.09.1980 року по 27.07.1984 року, періоди роботи з 10.06.1992 року по 25.12.1994 року, з 25.12.1994 року по 07.10.1996 року, з 06.01.1997 року по 01.04.1999 року, та з 04.02.2025 року призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в 1211,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що 23.02.2025 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу 32 року, 63 річного віку за наявності страхового стажу - 15 років. Згідно наданих документів страховий стаж позивача становить 26 років 06 місяців 05 днів. За результатом розгляду документів, які додані до заяви до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1980 року по 27.07.1984 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 12.09.1984 року, оскільки відсутня повна підстава видачі документа (дата) з 10.06.1992 року по 25.12.1994 року та 25.12.1994 року по 07.10.1996 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 12.09.1984 року, оскільки в даті наказу на звільнення наявне виправлення. період роботи з 24.02.1993 року по 30.01.1995 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 12.12.1984 року, оскільки в записі при звільненні відсутнє прізвище та посада відповідальної особи. З 06.01.1997 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 12.12.1984 року, оскільки відсутній запис про звільнення. Страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а періоди до впровадження персоніфікованого обліку - на підставі документів та у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Отже, у позивача недостатньо стажу для призначення пенсії, тому право на призначення пенсії відсутнє. Щодо обраного способу захисту права позивача, то позовна вимога зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком з врахуванням до страхового стажу періодів згідно трудової книжки від 12.09.1984 року не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до статті 58 Закону 1058 Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам. 
Щодо витрат на правничу допомогу зазначено, що вказана справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справа незначної складності (адвокат не відвідував суд для з`ясування обставин справи, не ознайомлювався з матеріалами справи тощо), а правовідносини, які є предметом розгляду в межах цієї справи, не є складними, що свідчить про те, що підготовка адміністративного позову не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), тому відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу є неспівмірними та недоведеними.
Позивач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 23.02.2025 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію ГУ ПФУ в Запорізькій області для розгляду заяви від 23.02.2025 року.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04.03.2025 року №263040017108 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-VI у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Відповідно до рішення від 04.03.2025 року №263040017108 - вік заявника становить 60 років 00 місяців 20 днів. Право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу 32 року, 63 річного віку за наявності страхового стажу - 25 роки, 65 річного віку за наявності страхового стажу - 15 років. Страховий стаж позивача становить 26 років 06 місяців 05 днів. За результатом розгляду документів, які додані до заяви до страхового стажу не зараховано:
період навчання з 01.09.1980 року по 27.07.1984 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.09.1984 року, оскільки відсутня повна підстава видачі документа (дата);
з 10.06.1992 року по 25.12.1994 року та 25.12.1994 року по 07.10.1996 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.09.1984 року, оскільки відсутнє прізвище та посада відповідальної особи при звільненні;
з 06.01.1997 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.12.1984 року, оскільки відсутній запис про звільнення.
Не погодившись з рішенням щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач оскаржив таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058).
Відповідно до пункту 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Положеннями статті 9 Закону №1058-ІV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років.
Згідно частини 2 статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 - від 22 до 32 років.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно зі статтею 62 Закону №№1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або у ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Згідно із п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі по тексту - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58, у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Працівник не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особою самостійно. Більше того, окремі недоліки заповнення трудової книжки, навіть якщо вони мають місце, не є підставою вважати відсутніми чи недоведеними відповідні періоди трудового стажу. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
У постанові від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні трудового стажу при призначенні позивачу пенсії.
Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 04.03.2025 року №263040017108 до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1980 року по 27.07.1984 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.09.1984 року, оскільки відсутня повна підстава видачі документа (дата); період роботи з 10.06.1992 року по 25.12.1994 року та 25.12.1994 року по 07.10.1996 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.09.1984 року, оскільки відсутнє прізвище та посада відповідальної особи при звільненні; період роботи з 06.01.1997 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.12.1984 року, оскільки відсутній запис про звільнення.
Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.09.1984 року позивач:
у період з 01.09.1980 року по 27.07.1984 року навчався у КТСС (диплом НОМЕР_4 );
10.06.1992 року прийнятий оператором студії звукозапису (наказ №242 від 09.06.1992);
15.08.1994 року переведений з посади оператора звукорежисером студії звукопазапису (наказ №304 від 10.09.1994 року);
25.12.1994 року звільнений за власним бажанням (наказ від 16.12.1994 року);
25.12.1994 року прийнятий у концертне об`єднання «Акустіка» в студію звукозапису звукорежисером студії (наказ №165 від 25.12.1994 року);
07.10.1996 звільнений за власним бажанням (наказ №214 від 10.10.1996);
з 06.01.1997 року прийнятий в об`єднання Зірок естради «Шоу мюзкл» звукорежисером концертних програм (наказ № 68 від 05.01.1997 року).
Як правильно зазначив суд першої інстанції, записи за спірні періоди в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим, наведенні у спірному рішенні відповідача підстави, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача.
Крім того, докази визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи/навчання відповідачем не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Таким чином, при винесенні рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.03.2025 року №263040017108 відповідачем не вчинено дій, спрямованих на перевірку наданих документів, в оскаржуваному рішенні відсутні законні обґрунтування причин не зарахування до страхового стажу періоду роботи. 
З огляду на викладене, доводи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04.03.2025 року №263040017108 про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та таким, що не відповідає критеріям визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, внаслідок чого підлягає скасуванню. 
Щодо обраного способу захисту права позивача, то оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, у даному випадку, у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту необхідним для поновлення порушеного прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04.03.2025 року №263040017108 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди згідно з трудовою книжкою від 12.09.1984 року серії НОМЕР_1 , а саме період навчання з 01.09.1980 року по 27.07.1984 року, періоди роботи з 10.06.1992 року по 25.12.1994 року, з 25.12.1994 року по 07.10.1996 року, з 06.01.1997 року по 01.04.1999 року, та з 04.02.2025 року призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, слід зазначити, що така сума у даній справі є співмірною та доведеною. Відповідач, не погоджуючись із стягненням на користь позивача вказаної суми за надання правової допомоги, посилається на її неспівнірність із складністю справи, не зазначає, яка на його думку, сума витрат є співмірною.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року в адміністративній справі №280/2798/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року в адміністративній справі №280/2798/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко