Справа № 308/19287/25

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгороді в порядку спеціального судового провадження у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 12022131550000119 від 12.07.2022 року відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка, Сватівського району Луганської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько - російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України.
Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Згідно із статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
Таким чином, із зазначених міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає, що дії РФ на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведенням підривної діяльності проти України. Її результатом стала в 2014 році анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.
Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою.
Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (далі - рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Надалі, 27.04.2014 року всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 N 2131 (XX), від 14.12.1974 N3314 (XXIX), переслідуючи загарбницькі мотиви за підтримки збройних сил рФ створили на території Луганської області терористичну, згідно з абзацом 19 ст. 1Закону України «Про боротьбу з тероризмом» організацію «Луганська народна республіка», одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України (а саме - шляхом відокремлення від України території Луганської області в порушення порядку, встановленого Конституцією України, згідно ст. ст. 2, 73 якої територія України є цілісною і недоторканою, а питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом), тобто стійкого об?єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов?язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації.
Після цього, з метою поширення та закріплення своє влади на території Луганської області владою рф за сприяння громадян України, які пішли на співпрацю та вступили в лави вищевказаної терористичної організації почали створюватись незаконні державні органи, правоохоронні та судові органи та активне приведення законодавства «ЛНР» у відповідності до конституції та законодавство рф. 
В подальшому, всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), бажаючи захопити всю територію України, спланували, підготували і розв?язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.
З урахуванням вищевикладених норм міжнародного гуманітарного права на території України розпочався збройний конфлікт внаслідок акту агресії рф. 24.02.2022 близько 05 години 15 хвилин збройними силами рф нанесено ракетно-бомбові удари по військовим і цивільним об?єктам України, а також введено на територію суверенної держави війська країни-агресора. У зв?язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні з 05 годині 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 днів. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 №2102-IX. Згідно з Указом Президента №133/2022 від 14.03.2022 - строк дії воєнного стану в У країні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб та в подальшому неодноразово продовжувався і триває на даний час.
Відповідно до ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 року, яка набрала чинності для України 24.08.1991 року, територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника, окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.
У період з 24.02.2022 по теперішній час більшу частину території Луганської області захоплено військовослужбовцями зс рф та на даний час вона знаходиться під окупацією держави-агресора.
Відповідно до п. 7, ч. 1 ст. 1-1 Закону України від 15.04.2014 №1207- VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (зі змінами та доповненнями від 07.05.2022) визначено, що тимчасово окупована рф територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.05.2022 №100 внесені зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 та викладено нову редакцію переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 24 травня 2022 року. Згідно зазначеного переліку, Сватівський район Луганської області перебуває під тимчасовою окупацією та оточенні (блокуванні) з боку рф та незаконного збройного формування, так званого «лнр».
З метою утримання захопленої території представники спеціальних служб рф (далі-фсб рф) у взаємодії із збройними силами рф організували підривну діяльність скеровану на подолання спротиву місцевого населення Луганської області, зокрема представників правоохоронних органів та сил оборони України, та припинення підтримки місцевих легітимних органів влади та правоохоронних органів. Для реалізації вказаних незаконних дій вони на добровільній основі залучають до співпраці представників місцевих органів влади, самоврядування та комунальних підприємств.
Після остаточної військової окупації частини населених пунктів Луганської області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життедільності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування. Зазначені вище дії також здійснювались за підтримки незаконно утворених правоохоронних органів.
У червні 2022 року, більш точний час встановити з об?єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на території Сватівського району Луганської області маючи умисел на зайняття посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території в місті Сватове Луганської області, та реалізуючи його, вступив в злочинну змову з окупаційними військами російської федерації та представниками так званої «лнр», та отримавши від них пропозицію на зайняття посади в незаконному правоохоронному органі в Сватівському районі Луганської області, в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно, умисно погодився на вказану пропозицію.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 07 липня 2022 року, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, перебуваючи у приміщені т.зв. «отдела министерства внутренних дел российской федерации «сватовский» (колишня назва т.зв. «сватовский ровд мвд лир»), за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Державна, буд.11, діючи зі своїх особистих мотивів та бажання, погоджуючись на пропозицію представників окупаційної адміністрації, прийняв присягу поліції т.зв. «лнр», тим самим умисно, добровільно зайняв посаду дільничного інспектора у незаконно створеному правоохоронному органі т.зв. «отделе министерства внутренних дел российской федерации «сватовский» (колишня назва т.зв. «сватовский ровд мвд
3 07 липня 2022 року по теперішній час, ОСОБА_5 , знаходячись на тимчасово окупованій території м.Сватове Луганської області, продовжуючи свій злочинний намір на сприяння державі - агресору - російській федерації в посиленні заходів тимчасової окупації населених пунктів Луганської області, перебуваючи на посаді дільничного інспектора виконує накази керівництва т.зв. «отдела министерства внутренних дел российской федерации «сватовский» (колишня назва т.зв. «сватовский ровд мвд лнр»), за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Державна, буд.11.
Поряд з цим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів", до правоохоронних органів, серед інших, належать органи Національної поліції, а також інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції. З урахуванням наведеної норми закону можна зробити висновок про те, що незаконно створений т.зв. «отдел министерства внутренних дел российской федерации «сватовский» (колишня назва т.зв. «сватовский ровд мвд лнр») є незаконним правоохоронним органом, створеним на тимчасово окупованій території.
За таких обставин, встановлено достатньо підстав для висунення  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме: у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.
Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), ОСОБА_5 , який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.
При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до ухвали суду від 11.02.2026 року, вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду та постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 , а також інформацію про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ч. 8 ст. 135 КПК України.
Відповідно з вищевказаним виклики в судові засідання ОСОБА_5 здійснювались шляхом розміщення оголошень в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора. Копії вказаних оголошень наявні в матеріалах кримінального провадження.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права з`явитись перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилення від кримінальної відповідальності.
В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (19.10.1973 р.), ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, за викладених обставин у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.
Провина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, підтверджена також дослідженими судом письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, зокрема:
- протокол огляду від 06.12.2023 року;
- протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 08.12.2022 року;
- протокол пред`явлення до впізання 08.12.2022 року;
- протоколом огляду, об`єктом якого є публікації, фото, відео матеріали та сторінки соціальних спільнот в мережі Інтернет, які мають значення в ході розслідування кримінального провадження №12022131550000119 від 12.07.2022 року щодо обставин вчинення громадянином ОСОБА_5 кримінальних правопорушень від 08.12.2022 року;
- проткол допиту свідка ОСОБА_7 від 08.12.2022 року;
- протокол пред`явлення для впізнання від 08.12.2022 року;
- протокол огляду об`єктом якого є публікації, фото, відео матеріали та сторінки соціальних спільнот в мережі Інтернет, які мають значення в ході розслідування кримінального провадження №12022131550000119 від 12.07.2022 року щодо обставин вчинення громадянином ОСОБА_5 кримінальних правопорушень від 08.12.2022 року;
- висновком експерта №СЕ-19/107-24/11849-ФП від 31.01.2025 року;
- протоколом огляду від 06.12.2022 року за участю Спеціаліста, яким оглянуто публікації, фото, відео матеріали та сторінки соціальних спільнот в мережі Інтернет, які мають значення в ході розслідування кримінального провадження №12022131550000119 від 12.07.2022 року щодо обставин вчинення громадянином ОСОБА_5 кримінальних правопорушень від 08.12.2022 року;
- протоколом огляду від 02.06.2025 року за участю Спеціаліста;
- протоколом огляду документів від 11.12.2025 року, предметом якого були документи, направлені на адресу СВ УСБУ в Закарпатській області, в рамках виконання доручення 2 управлінням ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 14.08.2025 року, стенограмою доданою до протоколу допиту від 14.08.2025 року та оптичним диском DVD-R доданим до протоколу допиту свідка від 14.08.2025 року; 
- протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 14.08.2025 року та оптичний диском який доданий до протоколу до впізнання від 14.08.2025 року; 
- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 18.08.2025 року , стенограмою до протоколу допиту від 18.08.2025 року та оптичним диском DVD-R який доданий до протоколу допиту свідка від 18.08.2025 року;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.08.2025 року та оптичним диском який доданий до протоколу впізнання від 18.08.2025 року;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 13.11.2025 року стенограмою до протоколу допиту від 13.11.2025 року та оптичним диском DVD-R який доданий до протоколу допиту свідка від 13.11.2025 року;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.11.2025 року та оптичним диском який доданий до протоколу впізнання від 13.11.2025 року;
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та згідно повідомленням Покровського РВ2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, встановлено що ОСОБА_5 переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території Луганської області. 
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Досудовим розслідуванням та зібраними матеріалами кримінального провадження встановлено, що станом на теперішній час підозрюваний ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області.
3 07 липня 2022 року по теперішній час, ОСОБА_5 , знаходячись на тимчасово окупованій території м.Сватове Луганської області, продовжуючи свій злочинний намір на сприяння державі - агресору - російській федерації в посиленні заходів тимчасової окупації населених пунктів Луганської області, перебуваючи на посаді дільничного інспектора виконує накази керівництва т.зв. котдела министерства внутренних дел российской федерации «сватовский» (колишня назва т.зв. Державна, буд.11.«сватовский ровд мвд лир»), за адресою: Луганська область, м. Сватовс, вул.
Таким чином, ОСОБА_5 , грунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме: добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, поза розумним сумнівом.
Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 , будучи громадянином України, здійснив колабораційну діяльність, а саме добровільно зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 , вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.
Обставин, які б, відповідно до вимог ст. ст. 66 КК України, пом`якшували покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 , кримінального правопорушення направленого проти основ національної безпеки України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, та наявність обтяжуючої, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, а тому необхідно призначити ОСОБА_5 , покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України.
При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 , суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність кількох обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 , не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Також, санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачено покарання з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Приймаючи рішення про призначення покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та правозахисних і правоохоронних органах, суд враховує, що вказане покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.
Крім того, ОСОБА_5 , скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконно створеного правоохоронного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності держави Україна. Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_5 , покарання у виді позбавлення обіймати будь-які посади саме в органах державної влади України, державного управління, місцевого самоврядування та правозахисних і правоохоронних органах.
В даному випадку суд вважає, що буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.
Крім того, санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна.
Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що, згідно ч. 2 ст. 52 КК України, конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід обраховувати з моменту звернення вказаного вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття під варту.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишити без змін. 
Відповідно до ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням в рамках досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , 24.03.1994 портретної експертизи СЕ-19/107-24/11849-ФП від 31.01.2025 року в сумі 3183,6 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 368, 370, 374 КПК України, суд-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 11 (одинадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування основного покарання рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком суду законної сили.
Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Судові витрати на залучення експерта в розмірі 3183,60 грн. стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його оголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.
Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1