Справа № 145/1994/25 
Провадження №11-кп/801/441/2026 
Категорія: 315 
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1 
Доповідач: ОСОБА_2 

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року   	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_5 , 
прокурора – ОСОБА_6 ,
обвинуваченого – ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025025080000088, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16 жовтня 2025 року, за апеляційною скаргою прокурора Тиврівського відділу Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рахни Польові Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, 
у с т а н о в и в :
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини
Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України та призначено покарання:
за ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки;
за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовий строком тривалістю 1 (один) рік.
На підставі п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки:
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Ухвалено початок іспитового строку рахувати з дня проголошення вироку.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.
За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у липні 2025 року, діючи умисно та за попередньою змовою групою осіб, з метою незаконного набуття права на керування транспортними засобами категорії «В», в мережі «Інтернет», на невстановленому в ході досудового розслідування ресурсі, надав невстановленій слідством особі свої анкетні дані, зокрема, своє фото, анкетні дані та, за винагороду у розмірі 30 000 грн, домовився про виготовлення підробленого посвідчення водія.
Надалі, невстановленою слідством особою, підроблене посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , поштовим переказом ТОВ «Нова Пошта» було відправлене останньому на поштове відділення ТОВ «Нова пошта» за адресою: Вінницька область, с-ще Тиврів, вул. Тиверська, 38, яке він в серпні 2025 року отримав для подальшого використання.
15 жовтня 2025 року о 13:11 год на польовій дорозі між населеними пунктами с. Пирогів та с. Красне Тиврівської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, під час зупинки працівниками поліції автомобіля «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_7 завідомо знаючи, що водійське посвідчення серії НОМЕР_1 , видане нібито 05 серпня 2025 року ТСЦ 8044 на його ім`я, є підробленим, надав його для перевірки працівникам СРПП ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, тобто незаконно використав завідомо підроблений документ.
Згідно висновку експертизи посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане нібито 05 серпня 2025 року ТСЦ 8044 на ім`я ОСОБА_7 , не відповідає зразкам, що перебувають (перебували) в офіційному обігу на території України. Бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого нібито 05 серпня 2025 року ТСЦ 8044 на ім`я ОСОБА_7 , виготовлено не за технологією та не в умовах поліграфічного підприємства, що здійснює випуск аналогічних документів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував за:
ч. 3 ст. 358 КК України, як підроблення документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, та надає право, з метою використання його підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб;
ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
В апеляційній скарзі прокурор Тиврівського відділу Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, просить цей вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Просить у цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:
за ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки;
за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.
На підставі п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:
періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд покладає на засудженого обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України;
ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, місцевий суд безпідставно не поклав на засудженого обов`язок, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та просив її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечив щодо задоволення апеляційної скарги прокурора.
Мотиви суду
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. 
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. 
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З оскаржуваного вироку слідує, що суд розглянув обвинувальний акт відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Доводи прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими з огляду на таке.
У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов`язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до статей 75-79, 104 КК України у резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов`язки, покладені на засудженого. 
Частиною третьою статті ст. 75 КК України встановлено, що у випадках, передбачених ч. 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Характер цих обов`язків, які можуть бути покладені на особу судом, визначає ефективність звільнення від відбування покарання з випробуванням та має суттєвий вплив на можливість здійснювати якісний контроль за засудженими.
Статтею 76 КК України встановлений перелік обов`язків, які суд покладає на засудженого у разі звільнення від відбування покарання.
При цьому, частина перша указаної статті визначає обов`язки, які покладаються на засудженого в обов`язковому порядку (імперативна частина), зокрема:
п. 1 – періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
п. 2 – повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року, норма ч. 1 ст. 76 КК України має імперативну силу у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків, наведених у п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
З оскаржуваного вироку слідує, що місцевий суд дійшов правильного висновку про призначення остаточного покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 70 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки із звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробування на 1 рік, що відповідає загальним засадам призначення покарання. 
Водночас, усупереч вимогам ст. 374 КПК України, ст. 75 КК України не поклав на засудженого обов`язок, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, який мав бути застосований в обов`язковому порядку.
Визначені ст. 76 КК України обов`язки, які суд покладає на особу у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не є видом покарання з огляду на систему покарань, визначену в КК України, а є умовами звільнення особи від відбування покарання, невиконання яких тягне за собою припинення випробування.
Таке неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст. 76 КК України, перешкодило суду прийняти законне, обґрунтоване рішення в частині призначення покарання, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання з ухваленням нового вироку в цій частині судом апеляційної інстанції.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції – скасувати в частині призначення покарання, з ухваленням у цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора Тиврівського відділу Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року у кримінальному провадженні № 12025025080000088, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 жовтня 2025 року щодо  ОСОБА_7 за ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити у цій частині новий вирок.
Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України та призначити покарання:
за ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки;
за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовий строком тривалістю 1 (один) рік.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:
періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок іспитового строку ОСОБА_7 рахувати з дня ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2   ОСОБА_3   ОСОБА_4