Справа 376/39/21 Головуюча в І інстанції - ОСОБА_1 
Провадження 11-кп/824/296/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий),  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря  ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора  ОСОБА_6 ,
захисника (в режимі відеоконференцзв`язку)  ОСОБА_7 ,
обвинуваченого (в режимі відеоконференцзв`язку)  ОСОБА_8 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 12020110260000371 за апеляційною скаргою прокурора Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Володарського районного суду Київської області від 29 грудня 2021 року, -
в с т а н о в и л а :
Вироком Володарського районного суду Київської області від 29 грудня 2021 року,
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 19.05.2018 року Сквирським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2017 року звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 11 місяців 17 днів, 
визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним даних кримінальних правопорушень.
вирішене питання про речові докази.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, 12 жовтня 2020 року, у вечірній час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом віджиму метало-пластикового вікна, проник до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де повторно здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 6 000 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди у вказаному розмірі.
Крім того, ОСОБА_8 , 12.10.2020 року, близько 19 години, з метою незаконного проникнення до житла, таємно, за відсутності законних підстав та не отримавши згоди власника, через вхідні двері, які були не замкнені проник до однієї з кімнат житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому був виявлений потерпілою - власницею домоволодіння ОСОБА_11 . 
Крім цього, ОСОБА_8 , в кінці жовтня 2020 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з метою незаконного заволодіння чужим майном, здійснив крадіжку мобільного телефону вартістю 4 399 гривень 20 копійок, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди у вказаному розмірі.
В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На переконання прокурора, висновки суду про визнання невинуватості ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Зокрема, суд, як на підставу для виправдання ОСОБА_8 послався на відомості реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, який не був досліджений під час судового розгляду, та відповідно констатував у своєму рішенні факт відсутності відомостей про наявність постанови про визначення групи прокурорів та постанови, якою визначено слідчого або групу слідчих, які здійснювали досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, чим порушив принцип безпосередності дослідження доказів. Крім цього, прокурор звернув увагу на те, що клопотань сторони захисту з приводу необхідності дослідження реєстру матеріалів досудового розслідування, а також щодо надання постанов про визначення прокурора або слідчого, до суду не надходило. При цьому, на переконання прокурора реєстр матеріалів досудового розслідування не є доказом у розумінні положень статей 98, 99 КПК України, оскільки є інформаційним додатком до обвинувального акта. Не зважаючи на викладене, матеріали кримінального провадження містять постанови про призначення прокурора у кримінальному провадженні від 13.10.2020 року (а.п. 9) та від 26.11.2020 року (а.п. 164-165), а також процесуальні рішення щодо визначення слідчого у даному кримінальному провадженні, які 30.12.2020 року були відкриті стороні захисту у порядку, передбаченому ст.290 КПК України. У порушення положень ч.5 ст.364 КПК України суд, безпосередньо не перевірив доводи, викладені стороною захисту у судових дебатах щодо відсутності вищевказаних процесуальних рішень, та не забезпечивши засад змагальності - обмежив прокурора у поданні відповідних документів на підтвердження допустимості зібраних доказів, зокрема щодо підтвердження повноважень посадових осіб, які здійснювали їх збирання. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: за ч.3 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст.162 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч.2 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 5 років.
У поданих змінах та доповненнях до апеляційної скарги прокурор просив вирок змінити. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: за ч.3 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного за ч.1 ст.162 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення:
прокурора, який апеляційну скаргу прокурора зі змінами та доповненнями підтримав частково. Просив ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Ухвалити рішення, яким ОСОБА_8 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185, ч.1 ст.162 КК України із підстав, передбачених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження у цій частині;
захисника та обвинуваченого, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора в частині визнання винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вважали апеляційну скаргу у цій частині необґрунтованою;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
За правилами ч.ч. 1-3 ч.2 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як убачається із мотивувальної частини вироку, суддя місцевого суду за результатами судового провадження у першій інстанції дійшла висновку про те, що у кримінальному провадженні № 12020110260000371 ОСОБА_8 висунуте обвинувачення неповноважними посадовими особами, що зумовило недопустимість усіх доказів сторони обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, що стало підставою для ухвалення виправдувального вироку відповідно до положень п.2 ч.1 ст.373 КПК України. Такий висновок судді місцевого суду обумовлений тим, що у ході судового провадження у першій інстанції прокурором не було надано процесуальних рішень про визначення групи прокурорів та слідчих, які здійснювали досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.
Колегія суддів у контексті мотивів ухвалення виправдувального вироку погоджується із тим, що належний суб`єкт є одним із критеріїв при оцінці допустимості доказу. За загальним правилом прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів (ч. 1 ст. 37 КПК України). Щодо повноважень слідчого чи групи слідчих, то згідно з п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.
Колегія суддів зважає на те, що процесуальні документи, які стали підставою для здійснення досудового розслідування уповноваженими особами, не є документами у розумінні ч. 2 ст. 99 КПК України, оскільки не містять зафіксованих та зібраних відповідними суб`єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб. У контексті цього, джерела доказів - на основі яких ухвалюється судове рішення за результатами розгляду пред`явленого обвинувачення, та процесуальні документи, які стали підставою для їх збирання під час досудового розслідування, неможливо ототожнювати та необхідно розрізняти. 
За правилами ст.363 КПК України, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами головуючий у судовому засіданні з`ясовує в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме. У разі заявлення клопотань про доповнення судового розгляду суд розглядає їх, у зв`язку з чим має право ставити запитання сторонам чи іншим учасникам кримінального провадження. За відсутності клопотань або після вирішення клопотань, якщо вони були подані, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.
Змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із загальних засад кримінального провадження (ст.22 КПК України), відповідно до якої, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. 
Колегія суддів погоджується і відповідно враховує висновок сформульований у постанові об?єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 477/426/17 про те, що постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанцій в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження № 12020110260000371 щодо ОСОБА_8 , всі долучені прокурором письмові документи та матеріали були досліджені судом першої інстанції. Сторона захисту не була позбавлена можливості заявити клопотання про витребування постанови про визначення слідчого або групи слідчих, старшого слідчої групи, а також будь-яких інших процесуальних документів, які вважала за необхідне дослідити під час судового розгляду. Свої заперечення з приводу відсутності відповідних постанов сторона захисту висловила лише в судових дебатах 28.12.2021 після чого суд вийшов до нарадчої кімнати, а наступного дня ухвалив вирок.
У ході провадження в суді апеляційної інстанції прокурор долучив постанови про призначення прокурора та слідчого, які здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020110260000371 щодо ОСОБА_8 (т.3 а.п. 141-147), які узгоджуються із наданою копією витягу із ЄРДР (т.3 а.п. 124-140).
Наведене у своїй сукупності, на переконання колегії суддів свідчить про те, що суд першої інстанції не забезпечив у ході судового провадження у першій інстанції необхідних умов для реалізації стороною обвинувачення їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема, направлених на забезпечення можливості надати процесуальні документи, які визначали повноваження слідчого та прокурора під час досудового розслідування у ході збирання доказів у даному кримінальному провадженні, що не кореспондується із змагальністю сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як однієї із загальних засад кримінального провадження. 
За наведених обставин, враховуючи те, що у ході судового провадження у першій інстанції питання збирання доказів неуповноваженими особами у кримінальному провадженні стороною захисту поставлене лише у судових дебатах та фактично наступного дня ухвалено судове рішення, колегія суддів визнає те, що у належний процесуальний спосіб - під час дослідження доказів або в рамках реалізації судом інших процесуальних можливостей, стороні обвинувачення не було забезпечено можливості надати відповідні процесуальні документи, тому колегією суддів такі процесуальні документи приймаються та оцінюються апеляційним судом в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів були досліджені долучені прокурором процесуальні документи, які підтверджували повноваження прокурора та слідчого, які здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020110260000371 щодо ОСОБА_8 , зокрема:
- постанова заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури про призначення прокурора у кримінальному провадженні від 13.10.2020, відповідно до якої, у кримінальному провадженні № 12020110260000371 призначено прокурора Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_13 (т.3 а.п. 141);
- постанова старшого слідчого СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_14 про прийняття кримінального провадження до свого провадження від 13.10.2020 (т.3 а.п. 142);
- постанова заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури про призначення прокурора у кримінальному провадженні від 17.11.2020, відповідно до якої, у кримінальному провадженні № 12020110260000371 призначено групу прокурорів у складі прокурорів Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_13 та ОСОБА_15 (т.3 а.п. 143);
- доручення заступника начальника СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області про проведення досудового розслідування від 17.11.2020, відповідно до якого, слідчій СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_16 доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020110260000371 (т.3 а.п. 144);
- постанова слідчої СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_16 про прийняття кримінального провадження № 12020110260000371 до свого провадження від 17.11.2020 (т.3 а.п. 145);
- постанова заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури про призначення прокурора у кримінальному провадженні від 26.11.2020, відповідно до якої, у кримінальному провадженні № 12020110260000371 призначено групу прокурорів у складі прокурорів Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_13 та ОСОБА_15 (т.3 а.п. 143);
- інші процесуальні документи, витяг з ЄРДР тощо.
Дослідивши представлені у ході апеляційного провадження процесуальні документи, колегія суддів дійшла висновку, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 12020110260000371 збирання доказів (проведення слідчих (розшукових) дій) здійснювалося уповноваженими суб`єктами, визначеними прокурорами та слідчими. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при визначенні слідчих та прокурорів у даному кримінальному провадженні, колегією суддів не встановлено.
За наведених обставин, вирок Володарського районного суду Київської області від 29 грудня 2021 рокущодо визнання  ОСОБА_8 невинуватим із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.373 КПК України, неможливо визнати законним та обґрунтованим із наведених вище підстав.
Під час апеляційного розгляду, за клопотанням прокурора, на підставі ч.3 ст.404 КПК України, апеляційним судом були досліджені зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме:
- протокол огляду місця події від 12.10.2020 з план схемою до нього, ілюстраційною таблицею та копіями документів на право власності, відповідно до яких, на місці події зафіксована обстановка, гармидер у будинку, місце проникнення до будинку тощо;
- протокол огляду місцевості від 13.10.2020 з план схемою та ілюстраційною таблицею, відповідно до яких, на місці події зафіксоване місце проникнення на територію подвір`я домоволодіння;
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2020, відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_11 на представлених фотознімках впізнала ОСОБА_8 як особу, яку виявила у своєму домоволодіння на місці події;
- протокол слідчого експерименту від 20.11.2020 з додатком, відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_11 на масці події - у приміщенні будинку детально описала обставини за яких виявила ОСОБА_8 , який не законно проник та перебував у приміщенні належного їй будинку;
- процесуальні документи на підтвердження допустимості зібраних доказів;
- інші докази, які характеризують особу обвинуваченого та впливають на питання призначення покарання.
Також під час апеляційного розгляду, за клопотанням прокурора, на підставі ч.3 ст.404 КПК України, апеляційним судом були досліджені показання, допитаних судом першої інстанції потерпілих у кримінальному провадженні, а саме:
- показання потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до яких, 12.10.2020 він повернувся з роботи додому близько 21 години і його мати - ОСОБА_11 повідомила, що за годину до його приходу вона знаходилася у середині будинку і побачила, як у одній із кімнат їх односелець ОСОБА_8 викидає речі із шафи. Звернувшись до нього із зауваженням, обвинувачений штовхнув її у груди і вибіг із кімнати та будинку. Одночасно, мама повідомила, що перед тим вона чула того дня шум у іншій кімнаті будинку, яка була замкнута із середини на ключ. Після такого повідомлення, він відчинив свою кімнату і побачив там безлад, розкидані речі та викинутий одяг із шафи. Відразу виявивив, що із шафи зникли гроші у сумі 6000 гривень, які він особисто відкладав на будівництво гаража;
- показання потерпілої ОСОБА_11 , відповідно до яких, 12.10.2020 у вечірній час вона перебуваючи у своєму помешканні почула якийсь сторонній шум у сусідній кімнаті сина. Згодом, вона вийшла до коридору будинку та помітила постать чоловіка, що пройшов до кімнати онука. Там було ввімкнуте світло і вона, підійшовши до кімнати, побачила там односельця ОСОБА_8 , який викидав речі із шафи. Звернувшись до нього із зауваженням, ОСОБА_8 , штовхнувши її в груди, попрямував до виходу та покинув будинок через вхідні двері. Коли син повернувся із роботи вони виявили у його кімнаті безлад, розкидані речі, зникнення особистих речей та коштів сина. Проникнення у кімнату її сина ОСОБА_8 вчинив шляхом віджиму пластикового вікна.
Показання допитаних судом першої інстанції потерпілих  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є логічними та послідовними, є взаємодоповненими і узгоджуються із іншими доказами зібраними у ході досудового розслідування. Сукупність зібраних у кримінальному провадженні та оцінених у ході апеляційного розгляду доказів на переконання колегії суддів доводить вину ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України. Наведені докази узгоджуються між собою, взаємопов`язані, в сукупності доповнюють один одного, беззаперечно й достатньо підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло. Дослідивши указані докази колегія суддів вважає доведеною вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України поза розумним сумнівом. Колегія суддів звертає увагу на те, що усі докази були зібрані в порядку, передбаченому КПК України, є належними і допустимими.
За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне сформулювати обвинувачення, яке визнає доведеним, а саме визнати те, що ОСОБА_8 , 12 жовтня 2020 року, у вечірній час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом віджиму метало-пластикового вікна, проник до будинку належного потерпілій ОСОБА_11 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де повторно, здійснив крадіжку грошових коштів в розмірі 6 000 гривень належних потерпілому ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому матеріальної шкоди у вказаному розмірі.
При вирішенні питання про покарання, яке належить призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, колегія суддів враховується ступінь суспільної небезпеки та фактичні обставини скоєного, характер злочинних діянь, дані про особу ОСОБА_8 який за місцем проживання характеризується негативно, на спеціальних обліках не перебуває, стійких соціальних зв`язків немає. При цьому, судом не встановлено обставин, які відповідно до положень ст.66 та ст.67 КК України пом`якшували би чи обтяжували би покарання обвинуваченого ОСОБА_8 . Колегію суддів враховується висновок досудової доповіді начальника Володарського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, який у цілому є негативним.
Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 5-ти років позбавлення волі. Водночас, із урахуванням даних про особу ОСОБА_8 , який є особою молодого віку із відсутністю значного життєвого досвіду, відсутністю значної шкоди, приводять колегію суддів до переконання проможливість виправлення засудженого без відбування покарання. У зв`язку із цим колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання із випробуванням, встановити йому іспитовий строк тривалістю в три роки, що на думку колегія суддів є достатнім для подальших висновків про звільнення обвинуваченого від покарання чи направлення його для реального відбування покарання, та покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п. 1 і 2 ч.1 ст. 76 КК України. На думку колегія суддів покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із звільненням від відбування цього покарання із випробування є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових кримінальних правопорушень.
Оскільки сторона захисту фактично заявила клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185, ч.1 ст.162 КК України із підстав, передбачених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження у цій частині, колегія суддів питання доведеності вини ОСОБА_8 у частині пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.185, ч.1 ст.162 КК України не досліджувала та питання про покарання не вирішувала. Рішення, у якому вирішуватиметься питання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності колегією суддів ухвалюватиметься окремо.
У зв`язку із викладеним, вирок Володарського районного суду Київської області від 29 грудня 2021 року щодо визнання  ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК Українипідлягає скасуванню із ухваленням нового вироку, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора зі змінами задовольнити частково.
Вирок Володарського районного суду Київської області від 29 грудня 2021 року щодо визнання  ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК Українискасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. 
Призначити  ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
ОСОБА_8  на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнити із випробуванням. Встановити ОСОБА_8  іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_8  наступні обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок Володарського районного суду Київської області від 29 грудня 2021 року щодо  ОСОБА_8 залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення, а обвинуваченим  ОСОБА_8 протягом того ж часу із моменту вручення йому копії даного вироку.

СУДДІ

_____________________ ОСОБА_2 	_____________________ ОСОБА_3 	_____________________ ОСОБА_4