Справа № 303/5652/25
2-а/303/72/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області під головуванням судді Мирошниченка Ю.М. за участю секретаря судових засідань Лукач К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 і ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ТЦК) від 28 квітня 2025 року № 966, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Покликається на те, що: 1) не ухилявся від явки до ТЦК, бо не отримував повістки про виклик на зазначені у постанові дати; 2) оскаржувана постанова та протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого вона винесена, мають істотні суперечності. 
Відповідачі позовні вимоги не визнають. Покликаються на те, що позивач вважається належним чином повідомленим про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки повістка № 1940163 була надіслана йому рекомендованим поштовим відправленням за адресою зареєстрованого місця проживання. Поштове відправлення повернулося з відміткою «за відсутністю адресата», що згідно з п. 41 Порядку № 560 прирівнюється до належного вручення повістки. Неявка позивача у визначений повісткою час (24.01.2025) без поважних причин становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Факт порушення було встановлено 03.02.2025 на підставі даних системи «Оберіг». Зазначення у змісті оскаржуваної постанови № 966 від 28.04.2025 дати неявки «10.03.2025» замість «24.01.2025» є суто механічною помилкою, яка не спростовує самого факту вчинення правопорушення, підтвердженого протоколом та повісткою. Відповідачі наголошують, що наявність у позивача інших повісток на пізніші дати для оформлення відстрочки не звільняла його від обов`язку з`явитися за першою отриманою повісткою для уточнення даних.
Проаналізувавши доводи та заперечення сторін, дослідивши надані ними докази, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться у межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 статті 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП визначено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як убачається з матеріалів справи, 26.04.2025 р. відносно позивача старшим офіцером мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол № 966 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
У протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 годині 28.04.2025 року в кабінеті № 29 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ознайомився з протоколом, про що свідчить його особистий підпис та власноручне пояснення щодо незгоди з наведеними у протоколі обставинами.
Постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 квітня 2025 року № 966 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, за те, що він, будучи військовозобов`язаним, у порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та правил військового обліку, 10 березня 2025 року не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин, чим вчинив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в умовах особливого періоду. 
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що основою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стала неявка за повісткою № 1940163, згідно з якою він мав з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09:00 год. 24.01.2025 р. для уточнення даних.
Позивач у позові та відповіді на відзив заперечував факт отримання вказаної повістки, посилаючись на відсутність даних про відправлення у системі АТ «Укрпошта». Проте, відповідачем надано фіскальний чек від 15.01.2025 р. та опис вкладення, що підтверджують направлення рекомендованого листа на зареєстровану адресу проживання позивача. Згідно з наданою довідкою поштового оператора, відправлення повернуто з відміткою «адресат відсутній за зазначеною адресою».
Оцінюючи ці докази, суд виходить з приписів п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 р. № 560 та п. 81 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 5.03.2009 р. № 270, згідно з якими належним підтвердженням оповіщення у разі надсилання повістки поштою є відмітка про відсутність особи за адресою зареєстрованого місця проживання. 
Таким чином, аргумент позивача про «неналежне повідомлення» судом відхиляється. Суд констатує, що станом на 24.01.2025 р. позивач вважався належним чином оповіщеним, а його неявка за вказаною повісткою за відсутності доказів поважності причин утворює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Водночас суд не залишає поза увагою суттєву суперечність у змісті оскаржуваної постанови № 966 від 28.04.2025 р. У фабулі правопорушення відповідач зазначив датою вчинення проступку «10.03.2025 р.».
Відповідач у відзиві пояснює це «механічною помилкою», стверджуючи, що фактично мав на увазі події 24.01.2025 р. Проте суд зазначає, що адміністративний процес вимагає від суб`єкта владних повноважень суворого дотримання принципу правової визначеності. Хоча сама по собі описка в даті може не бути безумовною підставою для скасування акту, в даному випадку вона має визначальне юридичне значення для обчислення строків накладення стягнення.
Суд встановив, що фактичною датою неявки Позивача за викликом, яка підтверджується матеріалами справи (повісткою та протоколом), є 24 січня 2025 року. Саме з цієї дати, відповідно до ст. 38 КУпАП, розпочався перебіг тримісячного строку для накладення адміністративного стягнення. 
Суд вважає помилковим судження Відповідачів щодо триваючого характер цього правопорушення, яке передбачає безперервне невиконання обов`язків, тоді як неявка за викликом припиняється у момент закінчення часу, на який призначено виклик
Згідно з ч. 1 ст. 38 КУпАП (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), стягнення за правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його вчинення. Вказаний строк закінчився 24 квітня 2025 року.
Оскаржувана постанова винесена Відповідачем 28 квітня 2025 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.
За таких обставин, навіть за умови доведеності факту належного повідомлення Позивача та наявності в його діях складу правопорушення станом на 24.01.2025 р., Відповідач на момент прийняття рішення був позбавлений права накладати адміністративне стягнення у зв`язку зі спливом строків давності.
Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, є обставиною, що виключає провадження в справі та тягне за собою її закриття.
На підставі викладеного, суд доходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 і ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.
Постанову тимчасово виконувача обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 квітня 2025 року № 966 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю. Мирошниченко