ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/265/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/10145/25 Категорія: 304090000 	Пироженко С.А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Коханія Олексія Володимировича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 30.12.2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 30.12.2024-100002740.
Відповідно до умов договору кредит надано на наступних умовах: дата надання кредиту – 30.12.2024; сума кредиту – 10 000,00 грн.; строк, на який надано кредит – 155 днів з дати його надання; дата повернення кредиту – 02.06.2025 року; продовження строку кредитування не передбачено; процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших трьох чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Згідно з п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності та встановлено, що надання Кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника.
Відповідно до п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів за користування шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії – у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 23.07.2025 року, утворилася заборгованість у розмірі 24 200,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000,00 грн., по процентам в розмірі 7 400,00 грн., комісії в розмірі 1 800,00 грн. та неустойки в розмірі 5 000,00 грн.
На підставі викладеного ТОВ «Споживчий центр» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 200,00 грн., а також понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 422,40 грн. 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором від 30.12.2024 року в сумі 17 400,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 741 грн. 72 коп., та витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн., а всього 21 141 грн. 72 коп.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що згідно з графіком платежів, що міститься у кредитному договору, укладеному між сторонами 30.12.2024 року, визначено розмір платежів з процентів у складі чергового платежу. Так, за період з 30.12.2024 року по 02.06.2025 року (строк на який надано кредит) відповідач зобов`язалася сплати відсотки у загальному розмірі 12 400,00 грн.
Відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості 5 900,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам в розмірі 7 400,00 грн., що повністю узгоджується з умовами укладеного між сторонами договору. 
Щодо нарахування неустойки судом зазначено, що оскільки кредитний договір був укладений сторонами 30.12.2024 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нарахована позивачем неустойка у розмірі 5 000,00 грн. не може бути стягнута із відповідача, оскільки відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати.
У частині вимог про стягнення комісії суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, так як у кредитному договорі № 30.12.2024-100002740 від 30.12.2024 року, укладеному між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за встановлена комісія, також ТОВ «Споживчий центр» не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо витрат на правничу допомогу, то суд врахував наявність доказів про її надання як позивачем, так і відповідачем та дійшов висновку, що вимогам розумності та справедливості буде відповідати розмір визначений у судовому рішенні. 
Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Коханій О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення відсотків та витрат на правничу допомогу, відмовивши у їх задоволенні, а в решті рішення суду залишити без змін.
Зазначає, що відповідач сплатила на погашення боргу 5900,00 грн., які позивач зарахував у сплату відсотків, тому сума відсотків, яка підлягає до стягнення становить 6500,00 грн. (12400,00 грн. – 5900,00 грн.).
Позивач на обґрунтування нарахованих відсотків у сумі 7400,00 грн., надав довідку-розрахунок, в якій сформовано суму за процентами, без наведених розрахунків, як то, період нарахування, база нарахування, процентна ставка. З огляду на відсутність належних доказів наявної заборгованості, відповідач вважає їх недоведеними. 
У частині витрат на правничу допомогу зазначено, що надання представником Горною В.І., як адвокатом, саме правничої допомоги при розгляді справи не підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги та актом приймання-передачі виконаних робіт/послуг, копій таких документів до позовної заяви не надано.
Натомість до позовної заяви, на підтвердження повноважень додано довіреність та копії наказів, що свідчить про перебування представника у трудових відносинах із позивачем.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
При розгляді справи встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 30.12.2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 30.12.2024-100002740.
Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит на наступних умовах: дата надання кредиту – 30.12.2024; сума кредиту – 10 000,00 грн.; строк, на який надано кредит – 155 днів з дати його надання; дата повернення кредиту – 02.06.2025 року; продовження строку кредитування не передбачено; процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших трьох чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Згідно п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності та встановлено, що надання Кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника.
Відповідно до п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів за користування шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії – у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. Позивач у позові вказує, що відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором.
Згідно наданого позивачем розрахунку станом на станом на 23.07.2025 року, утворилася заборгованість у розмірі 24 200,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000,00 грн., по процентам в розмірі 7 400,00 грн., комісії в розмірі 1 800,00 грн. та неустойки в розмірі 5 000,00 грн.
Позивач також зазначає, що відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання наявності боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму: 200,00 грн. від 31.01.2025; 500,00 грн. від 25.02.2025; 1 000,00 грн. від 27.02.2025; 2 200,00 грн. від 28.02.2025; 2 000,00 грн. від 01.03.2025. 
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
ОСОБА_1 не спростовує факту отримання кредиту та розміру заборгованості за тілом кредиту, водночас не погоджується із стягнутими відсотками.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
З умов заявки кредитного договору №30.12.2024-100002740 (кредитної лінії) вбачається встановлення двох видів розміру відсотків: за ставкою «Стандарт» - 1 % в день; за ставкою «Економ» - 0,5% в день. Нарахування відсотків залежить від черговості платежів, які за умовами договору розраховані на 5 періодів, до перших трьох періодів (кожен по 31 день) процентна ставка застосовується «стандарт» 1% в день, до решти двох (кожен по 31 день) – 0,5% в день («економ»).
Колегією суддів перевірено правильність нарахування відсотків за умовами договору та встановлено, що за період кредитування відповідач повинна була сплатити 12400,00 грн. в рахунок погашення відсотків за користування кредитом.
ОСОБА_1 було сплачено в рахунок погашення боргу 5900,00 грн., які зараховані товариством в рахунок сплати відсотків.
Таким чином, колегія суддів враховує, що сума боргу за відсотками становить 6500,00 грн.
При цьому, слід зауважити, що відповідач, оскаржуючи рішення в частині відсотків у повному обсязі, не надала до суду підтверджень про сплату нею боргу, а тому підстав для відмови у задоволенні позову у даній частині за недоведеністю, колегія суддів не вбачає.
Щодо витрат на правничу допомогу понесену ТОВ «Споживчий центр» у суді першої інстанції
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з вимогами частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
В позовній заяві представником товариства Горною В.І. зазначено про те, що позивач очікує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
До позовної заяви долучено довіреність №2705/25-11 від 27.05.2025 року, яка видана ТОВ «Споживчий центр» на ім`я ОСОБА_2 , а також наказ від 24.04.2025 року №112/к про прийняття останньої на посаду молодшого юрисконсульта структурного підрозділу Відділу позовної роботи у ТОВ «Споживчий центр».
Отже, доказів про те, що представник товариства є адвокатом до суду не надано, як і не надано доказів понесених витрат, а саме детального опису робіт (наданих послуг), акту приймання-передачі наданих послуг, оплати вказаних послуг.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом безпідставно стягнуто витрати на правничу допомогу з відповідача на користь товариства, оскільки їх не доведено належними та допустимими доказами у справі.
Відповідно до пункту 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, за результатами розгляду справи, колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає зміні у частині розміру стягнутих відсотків та скасуванню у частині стягнутих витрат на правничу допомогу.
Щодо розподілу судового збору
Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).
Оскільки вимоги товариства задоволено фактично на 68,18 %, тому на його користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1651,64 грн.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2025 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.
Оскільки при зверненні до суду ОСОБА_1 оскаржувала рішення суду лише в частині стягнутих відсотків, то при зверненні до суду апеляційної інстанції повинна була сплатити судовий збір у розмірі 842,74 грн. (702,28 грн. х 150% х 0,8). Апеляційна скарга задоволена судом на 12,16 %, а тому з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 740, 26 грн.
Крім того, колегія суддів, зважаючи на здійснення перерозподілу судових витрат у зв`язку зі зміною судового рішення, а також, враховуючи приписи частини 2 статті 141 ЦПК України, вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 пропорційно задоволеним вимогам позивача, а саме у розмірі 1909,20 грн. 
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Коханія Олексія Володимировича – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2025 року – змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Споживчий центр», заборгованості за кредитним договором від 30.12.2024 року з 17 400,00 грн. до 16 500,00 грн.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2025 року – скасувати в частині стягнутих витрат на правничу допомогу, судового збору та ухвалити у даній частині нове рішення. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Споживчий центр» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1651,64 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 740,26 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу понесені у суді першої інстанції у розмірі 1909,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді