КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2026 року м. Київ № 320/2488/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панової Г.В., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
третья особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора
про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. від 18.12.2024 про закінчення виконавчого провадження № 76672070 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв?язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом № 640/600/20 від 23.05.2024, виданим Київським окружним адміністративним судом на виконання постанови Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 640/600/20 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання рішення суду від 15.09.2020 у справі № 640/600/20 його було поновлено на посаді. Разом з тим, наказ про поновлення на посаді не відповідає резолютивній частині рішення суду, а також носить формальний характер та не надав можливості позивачу повернутися до виконання своїх службових обов`язків. Позивач вказує, що наказ Генерального прокурора від 23.12.2020 про поновлення його на посаді видавався у 2020 році, тобто в інший час, на виконання іншого виконавчого листа та рішення суду. Крім того, позивач зазначає, що Офісом Генерального прокурора не вчинялося дій та не приймалося рішень, спрямованих на виконання виконавчого листа № 640/600/20 від 23.04.2024, виданого Київським окружним адміністративним судом на виконання постанови Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 640/600/20 щодо поновлення ОСОБА_1 на відповідній посаді після ухвалення рішення у цій справі судом касаційної інстанції, а наказ на який посилається виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження прийнятий на підставі іншого судового рішення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.08.2025 задоволено клопотання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 відмовлено у задоволенні заяви Офісу Генерального прокурора про розгляд справи у загальному позовному провадженні.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема вказано, що Офісом Генерального прокурора рішення суду виконано, видано наказ від 23.12.2020 № 3024ц, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року, про що зазначено у листі Офісу Генерального прокурора від 04.12.2024. № 07/1/1-1724 вих-24, до якого додано в т.ч. вказаний наказ.
Позивач до суду подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що виконавчий лист № 640/600/20 від 23.05.2024, виданий Київським окружним адміністративним судом на виконання постанови Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 640/600/20, а наказ Генерального прокурора від 23.12.2020 № 3024 ц, виданий на 3 роки до цього, на виконання іншого виконавчого документа та іншого рішення суду. У зв`язку з викладеним позивач зазначає про безпідставність винесення постави про закінчення виконавчого провадження № 766720700 від 18.12.2024 відповідно до пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону № 1404-VІІІ, тобто через фактичне виконання в повному обсязі згідно з виконавчим листом.
Від третьої особи надійшли пояснення щодо позову в яких просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначає, що постанова державного виконавця відділу про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2024 ВП № 76672070 винесена правомірно, у спосіб та у порядку, визначеному Законом, а підстави для її скасування відсутні.
Позивач подав відповідь на пояснення Офісу Генерального прокурора в яких просить суд, задовольнити позов в повному обсязі.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено про таке.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.09.2020 у справі № 640/600/20:
- визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії № 4 від 19.12.2019 № 24 щодо неуспішного проходження атестації прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 ; 
- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора № 2105ц від 21.12.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 24.12.2019;
- поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ідентифікаційний код 00034051) на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів та координації правоохоронної діяльності з 25.12.2019.
Постановою Шостого апеляціного адміністративного суду від 21.01.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року змінено, в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови та викладено абзац 5 резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ідентифікаційний код 00034051) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.12.2019 по 15.09.2020 в сумі 291173,40 грн. (двісті дев`яносто одна тисяча сто сімдесят три грн. 40 коп.).». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 09.11.2023 змінено резолютивну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року, і викладено абзац четвертий резолютивної частини в такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року».
Верховний Суд у постанові від 09.11.2023 у справі № 640/600/20 змінюючи резолютивну частину рішення зазначив, що ОСОБА_2 не міг бути поновлений на посаді прокурора відділу Офісу Генерального прокурора без проходження атестації, у зв`язку з чим був поновлений на посаді, яку обіймав до звільнення.
Київським окружним адміністративним судом на виконання постанови Верховного Суду видано виконавчий лист від 23.05.2024 у справі № 640/600/20, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 76672070.
Наказом Генерального прокурора № 3024ц від 23.12.2020 ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури, який відповідає резолютивній частині виконавчого листа № 640/600/20 від 23.05.2024, виданого Київським окружним адміністративним судом на виконання постанови Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 640/600/20.
У подальшому, після подання до виконавчої служби зазначеного наказу, державний виконавець прийняв постанову від 18.12.2024 про закінчення виконавчого провадження № 76672070 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 76672070, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У свою чергу відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном.
Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції з боку відповідача та боржника.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Відтак виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваної постанови, далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 цього ж Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Тобто рішення суду має виконуватись так, як ним визначено і не інакше.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 65 Закону № 1404-VIII рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону № 1404-VIII рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.ч. 2 та 3 ст. 39 Закону № 1404-VIII).
Отже, підставою для прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення суду і так як ним визначено, на підставі якого (рішення) було видано виконавчий лист, що слугував підставою для відкриття такого виконавчого провадження.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, а згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення кореспондує праву особи на ефективний судовий захист і охоплює не лише ухвалення рішення, а й його реальне виконання без невиправданих зволікань, що узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою ЄСПЛ щодо необхідності забезпечення дієвості судового захисту.
За приписами статей 1, 3, 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, а державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі та здійснювати такі заходи у спосіб і в порядку, які встановлені виконавчим документом і законом. Отже, ключовим є те, що рішення суду має виконуватися саме так, як визначено у виконавчому документі, і саме щодо того виконавчого документа, на підставі якого відкрито відповідне виконавче провадження.
Особливості виконання рішень про поновлення на роботі (службі) визначені статтею 65 Закону № 1404-VIII. Відповідно до частини другої цієї статті рішення про поновлення на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Разом із тим, застосування цього правила не звільняє державного виконавця від обов`язку перевірити, чи підтверджує поданий боржником наказ саме фактичне виконання рішення згідно з тим виконавчим документом, який перебуває на виконанні у конкретному виконавчому провадженні, адже пункт 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII пов`язує закінчення виконавчого провадження саме з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
Судом встановлено, що Офіс Генерального прокурора обгрунтовує свої доводи наявністю наказу Генерального прокурора № 3024ц від 23.12.2020 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури, який відповідає резолютивній частині виконавчого листа № 640/600/20 від 23.05.2024, виданого Київським окружним адміністративним судом на виконання постанови Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 640/600/20 щодо поновлення позивача на посаді прокурора Генеральної прокуратури України. 
При цьому, наказ Генерального прокурора № 3024ц від 23.12.2020 виданий за 3 роки до прийняття постанови Верховного суду. 
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратуру» № 113-IX від 19.09.2019 (далі - Закон 113-IX) в Україні запровадження проведення реформи органів прокуратури, яка полягає у проходженні прокурорами певної атестації. 
Наказом Генерального прокурора № 2105ц від 21.12.2019 позивача було звільнено з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури України з 25.12.2019 у зв?язку з прийняттям рішення кадровою комісією щодо неуспішного проходження мною атестації.
У грудні 2019 року Генеральну прокуратуру України було перейменовано в Офіс Генерального прокурора. Згідно з положеннями пункту 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час звільнення з роботи, ухвалення рішення суду про поновлення на роботі та виконання цього рішення) повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.09.2020 у справі № 640/600/20, яке набрало чинності на підставі постанови суду апеляційної інстанції від 21.01.2021, визнано протиправними та скасовано зазначені рішення кадрової комісії і наказ про звільнення, позивача на посаді прокурора відділу Офісу Генерального прокурора з 25.12.2019, стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу.
При цьому судом встановлено, що Офіс Генерального прокурора не звертався до суду з метою роз?яснення порядку та способу виконання зазначеного рішення суду, що свідчить про відсутність у нього будь - яких проблем з його виконанням.
На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист від 16.09.2020 у справі № 640/600/20.
На виконання вказаного рішення суду від 15.09.2020 у справі № 640/600/20 наказом Генерального прокурора № 3024ц від 23.12.2020 скасовано наказ про звільнення. Однак поновлено позивача, всупереч вимог вказаного рішення суду, на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.
Окремою ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.02.2021 у справі № 640/600/20, що набрала законної сили, було визнано протиправним вказаний наказ Генерального прокурора № 3024ц від 23.12.2020 в частині поновлення позивача на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України та відповідачу надано місячний строк для усунення порушень. 
Ухвалою Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 640/600/20 відмовлено у відкритті провадження за скаргою відповідача на окрему ухвалу та постанову суду. 
Судом встановлено, що зазначена ухвала виконана не була.
Крім того, 20.10.2020 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі виданого виконавчого листа від 16.09.2020 у справі № 640/600/20 на виконання рішення суду від 15.09.2020 у справі № 640/600/20 було відкрито виконавче провадження.
При цьому, після поновлення позивача на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України виконавче провадження було закінчено, у зв?язку з фактичним виконанням в повному обсязі вказаного рішення суду.
Після прийняття поставови Верховного Суду від 21 січня 2021 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України відкрито інше виконавче провадження № 76672070 від 29.11.2024.
Офіс Генерального прокурора повідомив виконавчу служби листом від 04.12.2024 № 07/1/1/1724вих-24, до якого долучив наказ Генерального прокурора від 23.12.2020 № 3024, про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України ще у 2020 році, що стало підставою для закінчення виконавчої справи у зв?язку виконанням рішення суду в повному обсязі. 
При цьому, суд звертає увагу, що виконавчий лист № 640/600/20 від 23.05.2024, виданий Київським окружним адміністративним судом на виконання постанови Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 640/600/20, а наказ Генерального прокурора від 23.12.2020 № 3024ц, виданий за 3 роки до цього, на виконання іншого виконавчого документа та іншого рішення суду (виконавчого листа від 16.09.2020 № 640/600/20, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва на виконання рішення суду від 15.09.2020 у справі № 640/600/20, відповідно до якого позивача необхідно було поновити на посаді прокурора відділу Офісу Генерального прокурора, тобто на іншій посаді). 
Дійсно, відповідно до наказу Генерального прокурора від 23.12.2020 від 3024ц позивача поновлено на посаді прокурора відділу Генеральної прокурати України, зміст якого співпадає з вимогам постанови Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 640/600/20, але цей наказ виданий в інший час, на виконання інших виконавчого документа та рішення суду. 
Суд акцентує увагу, що постанову Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 640/600/20 щодо поновлення позивача на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України можливо виконати лише після її ухвалення, тобто після 09.11.2023, а не завчасно або наперед. Крім того, неможливо виконати рішення суду щодо поновлення на посаді, якого ще існує на час видачі наказу роботодавцем.
Наведені обставини свідчать про відсутність визначених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для закінчення виконавчого провадження № 76672070 від 29.11.2024, оскільки після ухвалення постанови Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 640/600/20 та видачі судом на її виконання виконавчого листа № 640/600/20 від 23.05.2024, Офісом Генерального прокурора не приймалося жодного рішення щодо його виконання.
При цьому суд зазначає, що наказ Генерального прокурора № 3024-ц від 23.12.2020 ухвалений в інший час та на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Окружного адміністративного суду від 15.09.2020, шо прямо зазначено в його змісті у графі "Підстави", в яких також наявне посилання на постанову державного виконавця у виконавчому провадженні № 63341428, а не виконавче провадження № 76672070. 
Водночас, державний виконавець закінчуючи виконавче провадження № 76672070 та приймаючи спірну постанову від 18.12.2024 не прийняв це до уваги та не надав цій обставині відповідної правової оцінки. Адже резолютивна частина рішення Окружного адміністартивного суду від 15.09.2020 була змінена постановою Верховного Суду від 09.11.2023. 
Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що передумови, визначені пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, для закінчення виконавчого провадження № 76672070 були відсутні, оскільки фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом № 640/600/20 від 23.05.2024 належними та допустимими доказами не підтверджено, а тому постанова державного виконавця від 18.12.2024 про закінчення виконавчого провадження № 76672070 є протиправною та підлягає скасуванню.
Вказані обставини обставини свідчать про протиправність прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 76672070 від 18.12.2024 відповідно до пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону № 1404-VIII, через його фактичне виконання, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню повністю.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Водночас, відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, покладає саме на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.
На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, не надав доказів на підтвердження вжиття державним виконавцем заходів щодо перевірки повноважень представника Київської митниці на звернення до органу державної виконавчої служби із заявою про пред`явлення виконавчого документа до виконання, а відтак, не довів правомірності своїх дій та рішень.
Виходячи з викладеного, оцінюючи фактичні дані, матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а оспорювана постанова визнанню протиправною та скасуванню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. 
Відтак, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1211,20 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. від 18.12.2024 про закінчення виконавчого провадження № 76672070.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ: 00015622; місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд.13).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя   Панова Г. В.