ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/268/25	Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/15/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
секретар - Панькевич Т.І. 
з участю представника ТОВ "Західна агровиробнича компанія" - адвоката Андросюка І.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія” на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2025 року та додаткове рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 8 вересня 2025 року, ухвалені суддею Снігурським В.В. у цивільній справі №599/268/25 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія” про визнання відсутнім права оренди, 

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом та з урахуванням заяви про зміну предмета позову просила суд визнати відсутнім право оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на земельну ділянку площею 1.289 га, кадастровий номер 6122680400:01:001:0382, з цільовим призначенням — для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоголівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області з 29 травня 2025 року, а також скасувати державну реєстрацію змін до іншого речового права (права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6122680400:01:001:0382, запис про інше речове право № 15729773) від 25 листопада 2021 року, внесених на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Урбан Вітою Вадимівною, індексний номер 61909217 від 29 листопада 2021 року.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником вказаної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
8 лютого 2025 року ОСОБА_1 дізналась з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №412237433, що 25 листопада 2021 року, державним реєстратором Білобожницької сільської ради Тернопільської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено зміни про інше речове право - право оренди ТОВ “Західна агровиробнича компанія” щодо земельної ділянки, на підставі додаткової угоди до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 31 жовтня 2021 року, видавник: ТОВ “Західна агровиробнича компанія” та ОСОБА_1 . Строк дії договору змінено з 29 травня 2025 року на 31 жовтня 2028 року, з автоматичним продовженням дії договору, з правом пролонгації.
Однак, ОСОБА_1 будь-яких додаткових угод до договорів оренди землі з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» ніколи не укладала і не підписувала; ніколи не узгоджувала перехід права оренди землі до ТОВ «Західна агровиробнича компанія»; не погоджувалась на зміну строку оренди землі з правом пролонгації. Також позивачка нікого не уповноважувала на вчинення подібного правочину. Таким чином, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» неправомірно користується землею позивачки та порушує її право на користування та розпорядження належним їй майном.
Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2025 року позов задоволено.
Визнано відсутнім право оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на земельну ділянку площею 1.289 га, кадастровий номер 6122680400:01:001:0382, з цільовим призначенням — для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоголівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області з 29 травня 2025 року.
Скасовано державну реєстрацію змін до іншого речового права (права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6122680400:01:001:0382, запис про інше речове право № 15729773) від 25 листопада 2021 року, внесених на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Урбан Вітою Вадимівною, індексний номер 61909217 від 29 листопада 2021 року.
Стягнуто з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в користь ОСОБА_1 1211,20 грн судового збору.
Додатковим рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 8 вересня 2025 року стягнуто з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в користь ОСОБА_1 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 4278,72 грн витрат на судову почеркознавчу експертизу.
В апеляційній скарзі ТОВ “Західна агровиробнича компанія” просить рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2025 року та додаткове рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 8 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову та покладенні судових витрат на відповідача відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконними та необґрунтованими, оскільки подальше користування земельною ділянкою, сплата та прийняття орендної плати у збільшеному розмірі, свідчать про наявність волевиявлення орендодавця на укладення додаткової угоди та фактичне виконання сторонами орендних правовідносин. Суд безпідставно врахував зміну предмета позову без належного вирішення питання про її прийняття та без надання відповідачу можливості подати заперечення, а висновок про ухилення відповідача від проведення почеркознавчої експертизи є помилковим, оскільки оригінал спірної угоди подавався, а необхідні для з`ясування обставин матеріали реєстраційної справи судом не витребовувалися. Висновок експерта у справі відсутній, а тому покладення витрат на проведення експертизи на відповідача є безпідставним.
У відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Собчук В.К. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду — без змін. Вказує, що спірна додаткова угода від 31 жовтня 2021 року не була підписана ОСОБА_1 , а тому відсутнє її волевиявлення на зміну істотних умов договору оренди та продовження строку оренди. Зазначає, що отримання орендної плати саме по собі не підтверджує укладення додаткової угоди, оскільки такі платежі здійснювалися в межах чинних орендних правовідносин, а наведені ТОВ “Західна агровиробнича компанія” суми не свідчать про погодження нових умов договору. 
Заслухавши пояснення представника ТОВ “Західна агровиробнича компанія” - Андросюка І.С., який доводи апеляційної скарги підтримав, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Обставини справи. 
14 червня 2016 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Розтоцьке» договір оренди земельної ділянки площею 1,289 га, кадастровий номер 6122680400:01:001:0382, цільове призначення якої — для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Білоголівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області.
29 травня 2018 року між ОСОБА_2 , ТОВ «Розтоцьке» та ТОВ “Західна агровиробнича компанія” укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 14 червня 2018 року, про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6122680400:01:001:0382. Новим орендарем стало ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Внесено зміни щодо строку дії договору оренди від 14 червня 2018 року та зазначено, що строк дії договору оренди — 7 років, сплив якого починається з моменту укладення цієї додаткової угоди, тобто з 29 травня 2018 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
Рішенням Зборівського районного суду від 18 грудня 2019 року у справі №599/2555/19 визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_2 , в тому числі на земельну ділянку площею 1,2890 га, кадастровий номер 6122680400:01:001:0382, цільове призначення якої — для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Білоголівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області,
Відповідно до пункту 8 договору оренди землі 14 червня 2016 року, цей договір укладено на 7 років. Після закінчення строку його дії орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк, а для реалізації такого права зобов`язаний не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію.
Пунктом 36 договору оренди землі передбачено, що зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а в разі недосягнення згоди щодо зміни умов спору він вирішується у судовому порядку.
8 лютого 2025 року ОСОБА_1 з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 412237433 дізналася про те, що 25 листопада 2021 року державним реєстратором Білобожницької сільської ради Тернопільської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено зміни щодо іншого речового права — права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на земельну ділянку площею 1,2890 га, кадастровий номер 6122680400:01:001:0382. Підставою для внесення таких змін зазначено додаткову угоду до договору оренди землі, серія та номер б/н, видану 31 жовтня 2021 року, видавниками якої вказані ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_1 . Згідно з відомостями реєстру, строк дії договору було змінено з 29 травня 2025 року на 31 жовтня 2028 року, з автоматичним продовженням дії договору та правом пролонгації.
ОСОБА_1 заперечує укладення нею будь-яких угод із ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки площею 1,2890 га, кадастровий номер 6122680400:01:001:0382, в тому числі додаткової угоди б/н від 31 жовтня 2021 року.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно, правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає у згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких настають на підставі закону незалежно від волі його суб`єктів).
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили.
У частині третій статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України.
Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Тобто слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четвертастатті 207 ЦК України.
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у вигляді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).
Беззаперечним доказом для визнання чи спростування факту підписання оспорюваних правочинів може бути висновок судової почеркознавчої експертизи (див. постанову Верховного Суду від 18 червня 2024 року у справі №336/7943/19, провадження №61-15818св23, постанову Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі №346/5502/22, провадження №61-10976св25. 
За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено з мотивів відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на зміну істотних умов оренди, а також з огляду на те, що ТОВ “Західна агровиробнича компанія” не надало на вимогу суду та за клопотанням експерта оригінал додаткової угоди, у зв`язку з чим експертною установою матеріали були повернуті без висновку. Суд першої інстанції дійшов висновку про ухилення відповідача від проведення експертизи та, керуючись статтею 109 ЦПК України, визнав доведеним факт непідписання позивачкою спірної додаткової угоди.
Разом із тим, ТОВ “Західна агровиробнича компанія” на вимогу суду першої інстанції надало наявний у товариства оригінал додаткової угоди №б/н до Договору оренди землі від 29 травня 2018 року, дата укладання 31 жовтня 2021 року (а.с. 53-55) та в апеляційній скарзі вказує, що саме цією додатковою угодою, яка містить підпис ОСОБА_1 , змінено строк дії договору оренди. При цьому товариство зазначає про технічну помилку в даті, вказуючи, що хоча в наданому ними оригіналі додаткової угоди зазначено про те, що додаткова угода укладена до договору оренди землі від 29 травня 2018 року, однак 29 травня 2018 року між сторонами спору укладався не договір оренди, а додаткова угода до договору оренди землі від 14 червня 2016 року.
В свою чергу, ОСОБА_1 заперечувала факт підписання додаткової угоди №б/н до Договору оренди землі від 29.05.2018, дата укладання 31 жовтня 2021 року, а встановлення справжності підпису потребує спеціальних знань, у зв”язку із чим ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України
Згідно Висновку експерта від 18 лютого 2026 року №СЕ-19/120-26/871-ПЧ підпис від імені ОСОБА_1 у графі “Орендодавець” на додатковій угоді №б/н до Договору оренди землі від 29 травня 2018 року, дата укладення 31 жовтня 2021 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи на аркушах 53-55, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. 
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі`оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У частині першій статті 4, частині першій статті 5 Закону України «Про оренду землі`передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України,ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
У статті 13 Закону України «Про оренду землі`визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені у ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, обґрунтувала свої вимоги тим, що вона не підписувала додаткову угоду від 31 жовтня 2021 року до договору оренди земельної ділянки від 29 травня 2018 року.
Наведена позивачкою ОСОБА_1 обставина підтверджена висновком судової почеркознавчої експертизи, проведеної на стадії апеляційного розгляду за клопотанням позивачки. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) зазначено, що «належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.
З огляду на те, що ОСОБА_1 додаткову угоду не підписувала, у зв`язку з цим у відповідача не виникло право оренди за вказаною додатковою угодою, тому її вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди є належним способом захисту його прошеного права.
Отже, у справі належними та допустимими доказами підтверджено, що ОСОБА_1 не підписувала додаткову угоду від 31 жовтня 2021 року, на підставі якої до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено зміни щодо строку дії права оренди земельної ділянки. За відсутності підпису орендодавця на письмовому тексті правочину відсутній і належний зовнішній прояв волевиявлення на зміну істотних умов договору оренди землі, зокрема щодо строку його дії.
Доводи апеляційної скарги про те, що отримання ОСОБА_1 орендної плати за 2022–2024 роки, а також сплата товариством орендної плати у підвищеному розмірі свідчать про її волевиявлення на укладення додаткової угоди від 31 жовтня 2021 року, колегія суддів відхиляє, оскільки факт підписання нею цієї додаткової угоди спростовано висновком експерта від 18 лютого 2026 року № СЕ-19/120-26/871-ПЧ, а тому сам по собі факт перерахування та отримання коштів не може свідчити про погодження орендодавцем змін до договору, зокрема щодо строку його дії та інших істотних умов. 
Отримання плати за фактичне користування земельною ділянкою не є належним доказом укладення саме спірної додаткової угоди, а наведені товариством обставини щодо здійснення платежів не спростовують установленого у справі факту відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на продовження строку оренди на умовах, зазначених у цій угоді.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв заяву про зміну предмета позову та не надав можливості подати додаткові заперечення, колегія суддів також відхиляє, оскільки така заява не змінила фактичної підстави спору, яка, як і раніше, ґрунтувалася на запереченні ОСОБА_1 факту підписання додаткової угоди від 31 жовтня 2021 року та відсутності її волевиявлення на продовження орендних правовідносин. Тобто, зміна предмета позову не змінила ані фактичних обставин, ані кола доказів, а лише узгодила спосіб захисту з правовою природою спору.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції про ухилення ТОВ «Західна агровиробнича компанія» від проведення експертизи та застосування у зв`язку з цим положень статті 109 ЦПК України не може бути покладений в основу судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» посилалося на те, що на виконання вимоги суду надало наявний у нього оригінал додаткової угоди № б/н, датованої 31 жовтня 2021 року, яка міститься в матеріалах справи на аркушах 53–55, і саме цей документ товариство вважає тією додатковою угодою, на підставі якої було змінено строк дії договору оренди. Та обставина, що в зазначеному документі міститься посилання на договір оренди землі від 29 травня 2018 року, тоді як 29 травня 2018 року між сторонами фактично укладалася додаткова угода до договору оренди землі від 14 червня 2016 року, сама по собі свідчить про наявність неузгодженості щодо реквізитів документа, але не дає безумовних підстав для висновку про ухилення від участі в експертизі.
За таких обставин, рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2025 року підлягає зміні в частині мотивів його ухвалення із викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно додаткового рішення про розподіл судових витрат, колегія суддів виходить із того, що оскільки висновок суду про задоволення позову є правильним, підстав для скасування додаткового рішення немає. Сам по собі факт того, що суд першої інстанції помилково поклав у мотивувальну частину рішення висновок про ухилення від проведення експертизи, не спростовує правильності розподілу судових витрат за результатами розгляду справи на користь сторони, вимоги якої задоволено.
Посилання апеляційної скарги на відсутність висновку експерта в матеріалах справи як на підставу для скасування додаткового рішення в частині стягнення 4278,72 грн витрат на судову почеркознавчу експертизу є безпідставними. Витрати на експертизу є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, незалежно від того, чи завершилося експертне дослідження наданням висновку, якщо така експертиза була призначена судом для встановлення обставин, що входять до предмета доказування. Враховуючи, що позовні вимоги у справі підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції змінюється лише в частині мотивів, підстав для зміни розподілу витрат на експертизу немає.
З урахуванням наведеного апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів його ухвалення, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а додаткове рішення залишити без змін. 
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Західна агровиробнича компанія”— задовольнити частково.
Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2025 року — змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Додаткове рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 8 вересня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови буде складено до 6 квітня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Храпак Н.М.