Справа №345/410/26 
Провадження № 2/345/930/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е
23.04.2026 м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді      Кулаєць Б.О.,
секретарів судового засідання    Заткальницької Н.І., Мельник І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,
з участю позивачки      ОСОБА_1 ,
представника позивачки    адвоката Библів Ю.В.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:
адвокат Библів Ю.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягувати щомісячно з відповідачки в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в мінімальному гарантованому розміру аліментів, а саме: 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подання цього позову, до досягнення дітьми повноліття.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка по справі ОСОБА_2 є рідною донькою позивачки. З початком війни в Україні у вересні 2022 року донька позивачки залишила двох своїх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та виїхала за кордон в Австрію, де перебуває і на даний час. За час проживання за кордоном, мати дітей приїжджала в Україну всього лише один раз. Вона побула з дітьми в с. Копанки лише три дні, потім поїхала до м. Калуш, де два тижні зі своїми знайомими пиячила, а потім, нічого не сказавши, повернулася назад в Австрію. З часу перебування її за кордоном вона жодного разу не поцікавилася дітьми, не телефонує до дітей, не спілкується з ними, матеріально не забезпечує. Проживаючи ще в Україні до початку війни, мати дітей також не займалася їхнім вихованням, вела аморальний спосіб життя, зловживала алкоголем, у зв?язку з чим позивачка забрала онуків проживати до себе. Відтак онук ОСОБА_5 фактично проживає з позивачкою з трьохрічного віку, а онучка ОСОБА_6 з п?ятирічного віку. З тих пір позивачка самостійно займається вихованням, навчанням та утриманням онуків, так їхня мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків. З батьком ОСОБА_7 її донька ОСОБА_2 розлучена. Батько хлопчика - ОСОБА_8 зник безвісти 10 вересня 2025 року під час виконання бойового завдання із стримування військової агресії російської федерації. Відомості про батька ОСОБА_4 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Відповідачка, яка є матір?ю дітей, уже більше трьох років як перестала цікавитися дітьми, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов?язків, не піклується про здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, не здійснює підготовку дітей до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Також відповідачка, отримуючи аліменти, які стягувалися з батька ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_5 відповідно до розрахунку із сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2-1748 від 21.08.2009, виданого Калуським міськрайонним судом, не забезпечувала сина, а витрачала їх на власні потреби. Відповідно до наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 16.12.2025 № 148/01-07, неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_4 тимчасово влаштовано в сім?ю бабусі ОСОБА_1 . Таким чином, з метою захисту прав та забезпечення найкращих інтересів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позивачка вимушена звертатися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей, у зв?язку з тим, що мати свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських прав та обов?язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не бере жодної участі у вихованні, навчанні та утриманні доньки та сина. Крім того, позивачка самостійно забезпечує належне матеріальне утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зокрема, купляє продукти харчування, одяг, взуття, займається вихованням, навчанням та утриманням дітей, так як мати дитини жодної матеріальної допомоги на утримання своїх дітей не надає, не цікавиться ними. Враховуючи, що відповідачка є фізично здоровою, працездатною та матеріально забезпеченою людиною, тому має змогу та можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, у мінімальному гарантованому розмірі аліментів, а саме: 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей.
Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позову заяву, з підстав викладених у ній та просили суд її задоволити. Позивачка додатково зазначила, що її дочка уже багато років веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем. Дітьми ніколи не цікавилася. З батьком ОСОБА_5 вона прожила в шлюбі близько півтора року в будинку чоловіка. Потім у 2009 році після розірвання шлюбу повернулася до неї з дитиною. До року часу почала проживати з орендованій квартирі в м. Калуш разом з іншим чоловіком. Жила з ним близько 6 місяців, однак він покинув її дочку. У зв`язку зі скрутним становищем та неналежним доглядом за дитиною вона запропонувала дочці забрати онука до себе, і та погодилася. Так, приблизно у 2 з половиною років онук ОСОБА_5 почав проживати з нею в с. Копанки, і проживає до сьогоднішнього дня. Дочка продовжувала проживати в м. Калуш. Там вона познайомилася з батьком ОСОБА_6 . Вони одруженими не були. Жили деякий час разом, однак батько ОСОБА_6 вживав наркотичні засоби, неодоноразово порушував закон. Дочка знову була у скрутному становищі, не мала можливості відправити дочку в дитячий садочок, тому вона запропонувала забрати дитину до себе. На той час дівчинці було 5 років. Вона влаштувала дитину в садочок, потім вона від неї пішла до школи і проживає з нею до сьогоднішнього дня. У неї завжди була надія, що дочка подорослішає, змінить своє ставлення до дітей, почне ними цікавитися і дбати про них. Але з початком війни відповідачка поїхала за кордон. На даний час проживає там з чоловіком, вагітна та очікує на народження ще однієї дитини. За весь час перебування за кордоном в Україну вона приїжджала один раз. В в неї с. Копанки з дітьми була тільки три дні, а тоді забрала свої речі і, не попрощавшись з дітьми, поїхала в м. Калуш, де з черговим співмешканцем пробула ще два тижні, а тоді повернулася за кордон. З того часу не цікавиться дітьми, не проявляє жодного інтересу до них, не допомагає, не спілкується, участі в їхньому вихованні не приймає. Дочці відомо, що вона звернулася до суду з даним позовом, і вона не має жодних заперечень з цього приводу, оскільки, з її слів, не має жодних почуттів до дітей. Батько ОСОБА_5 проживав окремо, однак приймав активну участь в його житті, спілкувався, допомагав в уриманні, цікавився ним. Вони разом виробляли йому паспорт. Однак батько зник безвісти у вересні 2025 року під час виконання бойового завдання, і жодних відомостей про нього немає. Ангеліна ж ніколи зі своїм батьком не спілкувалася і не отримувала від нього жодної допомоги. Його місце перебування їм невідоме. На даний час дівчинці також потрібно виготовити паспорт. Вона закінчує школу та має намір поступати до коледжу. Їй потрібний законний представник. Однак такого немає. Для хлопця також важливо мати статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки це надасть йому можливість користуватися певними пільгами. Їй самій важко утримувати дітей, так як у зв`язку з війною вона втратила роботу. Також вона отримувала аліменти на ОСОБА_5 , проте їх виплата припинилася. Вона всіма способами намагається належно утримувати дітей, займається садівництвом, городництвом, вирощує свійських тварин. Допомагає тітка дітей (її старша дочка), бабуся ОСОБА_5 по батьковій лінії. Позбавлення батьківських прав відповідачки буде повністю відповідати інтересам її онуків, надасть їм можливість отримати пільги, передбачені законом. Вона, як мама і бабуся, і так довго очікувала, що дочка змінить своє ставлення до дітей, хоча фактично багато років сама їх виховує і утримує. Просила позов задоволити.
Представник Служби у справах дітей Калуської міської ради подала до суду, в якій справу просить слухати за відсутності представника служби у справах дітей Калуської міської ради. Позов підтримує у повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавала, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 46, 50, 53). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
ухвалою суду від 29.01.2026 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 
Ухвалою суду від 24.03.2026 підготовче провадження по справі закрито та призначено право до судового розгляду. 
25.02.2026 представник служби у справах дітей Калуської міської ради подала до суду, в якій справу просить слухати за від усності представника служби у справах дітей Калуської міської ради. Позов підтримує у повному обсязі (а.с. 47).
Відповідачка відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надала, хоча була повідомлена про розгляд даної справи.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідачка, хоча і була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзиву на позов не подавала, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому засіданні пояснив, що він проживає разом з бабусею і сестрою. З мамою він не спілкується, в тому числі, по телефону, хоча вона має його номер. Мама в його житті відсутня. Він не проживає з мамою з 2,5 років. Не пам`ятає, щоб мама приїжджала до нього на свята чи просто так. Завжди з ним була бабуся. Востаннє бачив маму, коли вона приїжджала на три дні з-за кордону. Однак стосунки між ними не відновилися, мама не цікавилася ним і тоді. Мама не пропонувала йому їхати з нею за кордон чи разом проживати в Україні. Жодної участі в його утриманні не приймає. Ваажає, що позбавлення його матері батьківських прав щодо нього буде відповідати його інтересам.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судовому засіданні пояснила, що проживає разом з бабусею і братом. Зі слів бабусі вона знає, що до 5 років вона проживала з мамою в м. Калуш, хоча сама цього не пам`ятає. Мама з нею не спілкується, не телефонує, не вітає зі святами, матеріально не допомагає, не цікавиться нею. Вважає, що буде відповідати її інтересам позбавлення матері батьківських прав.
Відповідачка являється донькою позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 03.04.1989 (а.с. 14).
ОСОБА_2  являється матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батьком останнього є ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 03.05.2012 та серії НОМЕР_3 від 12.06.2008 (а.с. 15, 16). 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 02.12.2025 відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с. 20).
Відповідачка з 09.11.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , який 08.10.2009 вони розірвали, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 09.11.2007 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 08.10.2009 (а.с. 18, 19).
Відповідно до сповіщення сім?ї № 307 від 11.09.2025 ОСОБА_8 зник безвісти 10 вересня 2025 року під час виконання бойового завдання із стримування військової агресії російської федерації (а.с. 21), що також стверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.09.2025 (а.с. 22). 
Згідно з витягами з реєстру територіальної громади № 2025/014729364, № 2025/014729055 від 07.10.2025 та № 2026/001103564 від 22.01.2026  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23-25).
Відповідно до наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 16.12.2025 № 148/01-07 неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_4 тимчасово влаштовано в сім?ю бабусі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26).
Згідно з розрахунком зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа № 2-1748 від 21.08.2009, виданого Калуським міськрайонним судом стягуються аліменти з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 29.07.2009 (а.с. 27-28).
Відповідно до характеристики студента Вищого професійного училища № 7 м. Калуш ОСОБА_3 мама не бере участі у вихованні сина. ОСОБА_5 проживає з бабусею. Батька ОСОБА_5 офіційно визнано таким, що пропав безвісти (а.с. 29).
В характеристиці учениці 8 класу Копанківської гімназії ОСОБА_4 зазначено, що з огляду на сімейні обставини, вихованням дитини займається бабуся. Батько і мати участі в житті дитини не беруть. Бабуся відповідально доглядає за онукою та повсякчас бере участь у шкільному та особистому житті дитини. Систематично спілкується з вчителями, класним керівником. Хвилюється за її навчання та виховання. Приймає участь у загальношкільних та класних зборах. Допомагає дівчинці морально та фізично (а.с. 30).
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 28.11.2025 року № 74 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою, але фактично по місцю реєстрації не проживає, зі слів сусідів. Інформація про дану особу в Копанківському старостинському окрузі відсутня. ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає тривалий час (а.с. 31-32).
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім?ї від 16.12.2025, проведеного спеціалістами служби у справах дітей Калуської міської ради, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з бабусею  ОСОБА_1 в приватному 3-х кімнатному будинку в задовільних умовах, є місце для сну, відпочинку та підготовки уроків, в наявності достатня кількість продуктів харчування, діти забезпечені одягом та взуттям відповідно до віку та сезону. Зі слів дітей з?ясовано, що вони змалку проживають з бабусею, мама з ними не проживала, їхнім вихованням не займалася (а.с. 33).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, Служби у справах дітей Калуської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2  відносно дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , керуючись п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», з метою соціального захисту вказаних дітей орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Калуської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав  ОСОБА_2  відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 34-36).
Таким чином, між сторонами виник спір з приводу позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей.
Оцінка суду:
дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Щодо позбавлення батьківських прав.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». 
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
ЄСПЛ у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, слід виходити з того, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17(провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18(провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)) вказано, що простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2  свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не приймає участі у їхньому вихованні, не піклується про їхній розвиток та навчання.
Належних та допустимих доказів на підтвердження своєї участі у житті та вихованні дітей відповідачка у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку не надала.
Суд, оцінивши всі наявні в справі письмові докази, дійшов висновку про доведеність в судовому засіданні належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення  ОСОБА_2  від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, яке полягає у тому, що вона не спілкується з дітьми, що є необхідним для їхнього нормального самоусвідомлення у важливий для формування їх особистості вік; не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умови для отримання ними освіти.
У цій справі наявні виняткові обставини, за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У даному випадку таке втручання здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі неповнолітніх дітей, тобто відповідає цілям, зазначеним у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Позбавлення  ОСОБА_2  батьківських прав також відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.
Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього нагально потребують інтереси дітей, матір яких не виявляє про них піклування. Поведінка матері відносно своїх дітей дає підстави для обґрунтованих сумнівів у її спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і вказує про ризик неналежного виховання дітей.
З врахуванням усіх встановлених обставин справи суд констатує, що рішення про позбавлення  ОСОБА_2  батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідатиме найкращим інтересам дітей, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
При цьому суд звертає увагу, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дітьми і побачення з ними, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Щодо стягнення аліментів на утримання дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Суд вважає доведеними твердження позивачки про те, що  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з нею та перебувають на її утриманні. 
З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в даній також необхідно задоволити та стягувати з відповідачки на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими та справедливими.
Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.
Розподіл судових витрат між сторонами:
згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору, в частині позовних вимог про стягнення аліментів, судовий збір в розмірі 1311,20 грн. необхідно стягнути з відповідачки на користь держави.
На підставі викладеного, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 9, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 19, 141, 155, 164, 166, 180, 181, 182, 184СК України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 289 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.
Позбавити батьківських прав  ОСОБА_2  відносно неповнолітніх дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно.
Стягнення аліментів розпочати з 26.01.2026 і проводити до досягнення дітьми повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1311 (одну тисячу триста одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачка:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Третя особа: Служба у справах дітей Калуської міської ради, адреса: С.Бандери, 18 м. Калуш Івано-Франківська область.

Суддя: