ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/13568/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
Новгород-Сіверська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (далі – позивач) 17.12.2025 через підсистему «Електронний Суд» звернулась до суду з адміністративним позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (далі –відповідач), у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Новгород–Сіверської міської ради Чернігівської області, яка полягає у невинесенні на розгляд сесії ради подання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.08.2025 №02-13/782 про можливість віднесення вказаної у ньому земельної ділянки до самозалісеної у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України;
- зобов`язати Новгород–Сіверську міську раду Чернігівської області розглянути на черговій сесії міської ради подання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.08.2025 № 02-13/782 та вирішити питання про можливість віднесення вказаної у ньому земельної ділянки до самозалісеної у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України. 
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем протиправно не вживаються належні заходи щодо виконання вимог законодавства про віднесення земель до самозалісених.
Ухвалою судді від 26.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також судом запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву або заяву про визнання позову.
Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав.
Розглянувши подані документи і матеріали, судом встановлено такі обставини.
22.08.2025 Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулось із поданням №02-13/782 до голови Новгород-Сіверської міської ради, відповідно до змісту якого зазначено, що за інформацією з ГІС-порталу «Самозалісені території України» в адміністративних межах Новгород-Сіверської об`єднаної територіальної громади виявлено заліснену земельну ділянку комунальної форми власності з кадастровим номером 7423681200:06:000:0413 площею 18,5882 га. Зазначена земельна ділянка розташована біля села Лоска та безпосередньо примикає до державного лісового фонду. З урахуванням викладеного, Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарство просило розглянути можливість щодо прийняття рішення про відсенесення залісненої земельної ділянки з кадастровим номером 7423681200:06:000:0413 площею 18,5882 га до самозалісених земель (а.с.9 зворот – 10).
01.09.2025 Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області листом від 01.09.2025 №04-20/3124 на вищезазначене подання повідомила, що земельна ділянка з кадастровим номером 7423681200:06:000:0413 площею 18,5882 га рішенням 58-ої сесії Новгород-Сіверської міської ради VIII скликання від 29.07.2025 №1652 «Про включення до переліку земельних ділянок, право оренди яких виставляється на земельні торги» внесена до Переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди яких виставляється на земельні торги (у формі аукціону) окремими лотами. Відповідно до пункту 5 статті 136 Земельного кодексу України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів (а.с.9).
16.09.2025 Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулось листом №02-14/849 до керівника Новгород-Сіверської окружної прокурати, у якому, зокрема, просило вжити заходів прокурорського реагування (а.с.8).
Вважаючи таку бездіяльність Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області протиправною, Новгород-Сіверська окружна прокуратура звернулась з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зазначає таке.
Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України Про прокуратуру та статтею 53 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави.
Обираючи форму представництва, прокурор визначає, у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.
Згідно із частиною четвертою статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави.
Частиною першою статті 4 Закону України від 25.06.1991 №1264-XII Про охорону навколишнього природного середовища (далі Закон №1264-XII) передбачено, що природні ресурси України є власністю Українського народу.
Згідно зі статтею 5 Закону №1264-XII державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Так, органи прокуратури постійно вживають заходи з метою забезпечення збереження лісового фонду України, належного захисту й відтворення лісів, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля.
Згідно із Законом України від 28.02.2019 №2697-VIII «Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року» лісистість території країни повинна становити в 2025 році 16,5 %, а в 2035 році - 17,5 % порівняно з нинішніми 15,9 %. В Україні, за різними оцінками, близько 500 тис. га самосійних лісів, які перебувають на землях сільськогосподарського призначення.
З метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на цих територіях 20.06.2022 прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів, яким Земельний кодекс України доповнено статтею 57-1 «Самозалісені землі».
Ураховуючи, що підпункт 6 пункту 1 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29.09.2022, введеного в дію Указом Президента України від 29.09.2022 № 675/2022, Кабінет Міністрів України разом із місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування зобов`язано забезпечити безумовне виконання завдань, передбачених Указом Президента України від 07.06.2021 № 228/2021, щодо ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності з метою їх подальшого використання для досягнення оптимальної лісистості України, віднесення земельних ділянок до самозалісених земель, безумовно, становить державний інтерес у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до Положення про міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міндовкілля від 29.09.2022 № 404, Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства підпорядковується Держлісагентству та є його територіальним органом, який забезпечує, зокрема, ведення моніторингу лісів, бере участь у виконанні загальнодержавних програм відтворення лісів тощо.
Згідно із статті 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.
При цьому у статті 1 Лісового кодексу України закріплено, що самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом. Аналогічне визначення містить Земельний кодекс України (стаття 57-1).
З метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на цих територіях законодавчо встановлено процедуру віднесення земель до самозалісених, яка покликана збільшити лісистість території України. Зокрема, за частиною третьою статті 57-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. Частиною другою цієї статті визначено, що рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
Водночас віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою (частина четверта статті 57-1 Земельного кодексу України).
З метою реалізації вказаної норми частина четверта статті 21 Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» доповнено абзацом 4, яким передбачено, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника або рішення органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.
Пунктом 121 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, передбачено, що внесення до Державного земельного кадастру змін до відомостей про склад угідь земельної ділянки на угіддя самозалісеної ділянки здійснюється державним кадастровим реєстратором на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, без розроблення документації із землеустрою.
Таким чином, існує законодавчо встановлена процедура віднесення земель до самозалісених, покликана збільшити лісистість території України.
Цією процедурою передбачено, що для земельних ділянок, сформованих як об`єкт цивільних прав, органу місцевого самоврядування достатньо подати до Державного земельного кадастру заяву про зміну угідь на угіддя самозалісеної ділянки.
Разом з тим для земельних ділянок, межі яких не визначені в натурі (на місцевості), законодавець визначив іншу процедуру, за якою орган місцевого самоврядування приймає рішення щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
Згідно із положеннями частини п`ятої статті 57-1 Земельного кодексу України віднесення земельної ділянки, реформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки з кадастровим номером 7423681200:06:000:0413 площею 18,5882 є Новгород-Сіверська міська рада (а.с.11).
Згідно із пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як регулювання земельних відносин.
Земельні відносини відповідно до частин першої, другої статті 3 Земельного кодексу України регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Оскільки земельні відносини передбачають, зокрема, віднесення земельних ділянок до самозалісених, а Новгород-Сіверська міська рада згідно із частиною першою статті 122 Земельного кодексу України уповноважена розпоряджатися землями комунальної власності на її території, вирішення питання про віднесення земельних ділянок, указаних у зверненні Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, до самозалісених земель повинно розглядатися виключно на сесії цієї ради.
Відповідно до частини п`ятої статті 46 Закону №280/97-ВР сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок - не рідше ніж один раз на місяць.
Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством (частина сімнадцята статті 46 Закону №280/97-ВР).
Враховуючи викладене, подання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.08.2025 №02/782 підлягало розгляду саме на сесії селищної ради з прийняттям рішення відповідно до частини другої, третьої, п`ятої статті 57-1 Земельного кодексу України.
Зважаючи на вимоги частини п`ятої статті 46 Закону №280/97-ВР встановлено, що рішення щодо віднесення земель до самозалісених за результатами розгляду подання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.08.2025 №02/782 не приймалося.
Будь-який інший нормативно-правовий акт, крім статті 57-1 Земельного кодексу України, не визначає процедуру віднесення земель до самозалісених.
Статтею 74 Закону №280/97-ВР визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.
Оскільки за приписами Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством та джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах, питання щодо їх охорони потребує особливої уваги.
Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Згідно з пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Згідно з частиною першою статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Отже, оскільки питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях відповідної ради, тому способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття нею рішення.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 221/285/17.
Таким чином, за результатами розгляду подання відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, про віднесення земельної ділянки до самозалісеної сільська, селищна, міська рада зобов`язана прийняти рішення по суті подання, тобто:
або віднести земельну ділянку до самозалісеної;
або відмовити у задоволенні подання про віднесення земельної ділянки до самозалісеної.
Проте суд зазначає, що ні Земельний кодекс України, ні Лісовий кодекс України тощо не мають імперативної норми про те, що орган місцевого самоврядування за результатами розгляду відповідного подання зобов`язаний задовольнити подання про віднесення земельної ділянки до самозалісеної.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені шляхом зобов`язання Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області на черговій сесії сільської ради прийняти рішення за поданням Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.08.2025 №02/782.
У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позов має бути задоволений частково.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача – суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають. 
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії– задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Новгород–Сіверської міської ради Чернігівської області, яка полягає у невинесенні на розгляд сесії ради подання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.08.2025 №02-13/782 про можливість віднесення земельної ділянки з кадастровим номером 7423681200:06:000:0413 площею 18,5882 га до самозалісеної у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України;
Зобов`язати Новгород–Сіверську міську раду Чернігівської області розглянути на черговій сесії міської ради подання Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 22.08.2025 № 02-13/782 та прийняти рішення про можливість віднесення земельної ділянки з кадастровим номером 7423681200:06:000:0413 площею 18,5882 га до самозалісеної у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України.
У задоволенні інших позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 23 березня 2026 року.
Позивач: Новгород-Сіверська окружна прокуратура (ЄДРПОУ 02910114, вул. Замкова, буд.9-А, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000) в інтересах держави в особі Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (ЄДРПОУ 44943013, вул.П`ятницька, буд.8,м.Чернігів, 14000)
Відповідач: Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04061978, вул. Захисників України, буд. 2, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000).

Суддя С.В. Бородавкіна