Справа № 308/1075/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді    Шепетко І.О.,
за участі секретаря судових засідань    Фітаса А.М.,
позивача      ОСОБА_1 ,
представника відповідача    ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -
в с т а н о в и в:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Свої вимоги обгрунтувала тим, що вона з відповідачем уклала шлюб 13.02.2010, який був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Луганської області, про що зроблено відповідний акт №53.
За час перебування у шлюві у них народилася донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між Позивачкою та Відповідачем було розірвано Марківським районним судом Луганської області від 05.08.2019 року, але сторони й надалі продовжували проживати разом однією сім`єю та виховувати дитину.
Позивачка зазначає, що всі разом після початку повномасштабного вторгнення російської федерації у лютому 2022 року сім`я була змушена евакуватися з м. Сєвєродонецька до Закарпаття, а з травня 2022 року проживає у м. Ужгороді. У грудні 2023 року сторони придбали спільне житло — двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 де проживали разом до серпня 2024 року. 
Починаючи із серпня 2024 і по теперішній час відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а лише періодичну відвідує дитину. Фактично відповідач з вересня 2024 по березень 2025 року проживає окремо за адресою АДРЕСА_2 .
Також позивачка зазначає, що відповідач був мобілізований наприкінці 2025 році до лав військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Попри наявність стабільного доходу у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, участі у її вихованні та додаткових витратах на розвиток дитини не бере. Позасудове врегулювання питання утримання дитини результатів не дало, що стало підставою для звернення до суду.
У зв`язку з викладеним позивачка просить суд визначити розмір аліментів для  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 відсотків з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 
Ухвалою суду від 02.02.2026 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання позивачка з`явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, позивачка зазначила, що вважає стягнення саме 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача найбільш оптимальним та справедливим. На переконання позивачки, такий розмір виплат дозволить у повній мірі забезпечити дитині звичний рівень життя, покрити витрати на її виховання, навчання та розвиток, що відповідатиме найкращим інтересам дитини. Позивачка пояснила, що Відповідач проходить військову службу в складі Нацгвардії України та отримує грошове забезпечення, а також періодично перераховує кошти на картку доньки. Однак, Позивачка наголосила, що ці суми є занадто малими і фактично є лише кишеньковими грошима для дитини, а не повноцінною участю в її утриманні. Даних коштів категорично не вистачає для забезпечення належного рівня життя 15-річної доньки, враховуючи її зростаючи потреби пов`язані зі станом здоров`я, освітою, харчуванням та придбанням одягу. У зв`язку з цим, Позивачка наполягає на стягненні аліментів у судовому порядку для гарантованого та стабільного забезпечення дитини. А також просила долучити декларацію про доходи відповідача за 2025 рік для встановлення його матеріального стану.
Додатково Позивачка зазначила, що не чинить жодних перешкод Відповідачу у спілкуванні з дитиною та у користуванні спільною квартирою, співвласником якої він є. Однак, наявність спільних майнових прав та право на спілкування не звільняють його від обов`язку належним чином та регулярно брати участь у її матеріальному утриманні.
В судове засідання з`явився представник відповідача, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/754 від 20 липня 2012 року.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позову в частині стягнення 1/3 частки доходу, натомість зазначив, що відповідач визнає обов`язок щодо утримання дитини відповідно до норм Сімейного кодексу України.
В обґрунтування своєї позиції представник вказав, що відповідач наразі перебуває на військовій службі, що підтверджує його статус військовослужбовця. Незважаючи на припинення сімейних відносин між сторонами, відповідач не ухиляється від батьківських обов`язків: підтримує зв`язок із донькою по телефону, за можливості спілкується особисто та добровільно перераховує на її платіжну картку кошти на особисті потреби.
Щодо розміру аліментів, сторона відповідача вважає вимогу про 1/3 частку надмірною. Свою позицію представник мотивував тим, що відповідач має статус внутрішньо переміщеної особи (ВПО), вимушений орендувати житло та несе значні особисті витрати, пов`язані з перебуванням на військовій службі. Враховуючи ці обставини, представник відповідача вважає справедливим, достатнім та таким, що відповідає балансу інтересів сторін, розмір аліментів у 1/4 частці від усіх видів заробітку (доходу). Крім того, відповідач підтвердив свій намір і надалі самостійно та добровільно надавати доньці додаткову фінансову допомогу понад встановлений судом розмір аліментів.
На підивердження надання допомоги доньки представником відповідача надано виписку з картки дитини.
З огляду на наведене, на підставі ч. 1 ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснювався за допомогою фіксування судового процесу звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони 13.02.2010 уклали шлюб, зареєстрований Ленінським відділом РАЦС Луганського міського управління юстиції (актовий запис № 53, серія НОМЕР_2 ). Факт розірвання шлюбу між сторонами підтверджується долученою до метеріалів справи копією рішення Марківського районного суду Луганської області від 05.08.2019 року (справа № 428/900/19).
Від даного шлюбу у сторін народилася донька — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 15.07.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сім`єю. У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, 26.02.2022 року сім`я евакуювалася з м. Сєвєродонецька до м. Ужгорода, де у грудні 2023 року ними було спільно придбано квартиру.
Факт припинення спільних сімейних відносин та окремого проживання сторін з серпня 2024 року підтверджується довідкою ОСББ «Осипенко 28» від 14.08.2025, згідно з якою відповідач за місцем проживання дитини не мешкає, а також довідкою ОСББ «МЖК-96» від 18.07.2025, яка засвідчує фактичне проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 у період з вересня 2024 року по березень 2025 року.
На даний час дитина проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Судом також встановлено, що наприкінці 2025 року відповідач ОСОБА_3 був мобілізований та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що підтверджує наявність у нього регулярного доходу у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця.
Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі – СК України), права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.
Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).
При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становища дитини; стан здоров`я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої при вирішенні спорів щодо дітей пріоритет надається їх найкращим інтересам, які можуть переважати інтереси батьків (Hunt v. Ukraine, Mamchur v. Ukraine).
З урахуванням зазначеного, заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов висновку, що відповідач добровільно надає грошові кошти на утримання дитини, однак такі виплати є нерегулярними та не забезпечують належного рівня її утримання.
Враховуючи вік дитини, її потреби, факт проживання разом із матір`ю, а також наявність у відповідача стабільного доходу у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.
Разом із тим, заявлений позивачкою розмір аліментів у частці 1/3 від доходу відповідача є непропорційним та таким, що не відповідає принципу справедливого балансу інтересів сторін, з урахуванням того, що відповідач перебуває на військовій службі..
Відповідно до ст. 183 СК України, розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду, визначається у частці від заробітку (доходу) платника, а саме: на одну дитину — одна четверта частка заробітку (доходу); на двох дітей — одна третя частка заробітку (доходу); на трьох і більше дітей — половина заробітку (доходу) платника. При цьому законодавець встановлює граничне обмеження такого розміру аліментів — не більше ніж десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що спрямовано на забезпечення балансу між інтересами дитини та можливостями платника аліментів.
Враховуючи значні потреби дитини, пов`язані з її утриманням, зокрема харчуванням, одягом та іншими витратами повсякденного характеру, а також те, що дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Щодо наданого представником відповідача виписки з рахунку доньки, то зазначений не спростовує необхідність стягнення аліментів на утримання дитини. Крім того з даної виписки не можливо ідентифікувати особу яка перераховувала кошти на зазначений рпахунок.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі, 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дітей, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.
При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Таким чином, з врахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору .
Враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 331,20 грн. 
На підставі ст. ст. 141, 150, 180-183, 191, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі – 1 331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одну гривню 20 копійок).
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 03.04.2026.

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Кам`янобрідським РВ УМВС України в Луганській області 07.04.2010, місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_5 .
Відповідач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України № НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_7 .

Суддя           І.О. Шепетко