Номер провадження: 22-ц/813/4187/25 
Справа № 2-143/06
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання — Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Аврора»
треті особи – Державний заклад «Спеціалізований (Спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України правонаступником якого є Державний заклад «Центр психічного здоров`я та реабілітації ветеранів «Лісова поляна» Міністерства охорони здоров`я України», Комунальне підприємство Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси, в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України
на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2006 року
за позовом ОСОБА_1 до Виробничо-комерційної фірми «Аврора», треті особи: Державний заклад «Спеціалізований (Спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України правонаступником якого є Державний заклад «Центр психічного здоров`я та реабілітації ветеранів «Лісова поляна» Міністерства охорони здоров`я України», ТОВ «Фарфалла-7» про вселення
та за зустрічним позовом Виробничо-комерційної фірми «Аврора» до ОСОБА_1 , треті особи: Державний заклад «Спеціалізований (Спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України правонаступником якого є Державний заклад «Центр психічного здоров`я та реабілітації ветеранів «Лісова поляна» Міністерства охорони здоров`я України», КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, ТОВ «Фарфалла-7», про визнання недійсним договору суборенди та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить вселити його у двоповерхову будівлю літнього кінотеатру, що розташований за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 85.
В обґрунтування зазначив, що 31.08.2005 року між ним та ПКФ ТОВ «Аврора» був укладений договір суборенди приміщення двоповерхового літнього кінотеатру, що розташований за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 85 з метою використання – під офіс. Відповідно п. 2.1. Договору суборенди, суборендар вступає у володіння приміщенням одночасно з підписанням Договору суборенди.
Посилаючись на те, що на час звернення до суду він не може використовувати правомірно орендоване приміщення, тому що відповідач заважає такому використанню, просив позов задовольнити.

У грудні 2005 року Виробничо-комерційна фірма «Аврора», не визнавши первісний позов, звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить: 1) визнати недійним договір суборенди від 31 серпня 2005, укладений між ТОВ «Аврора» та ОСОБА_1 ; 2) визнати право власності виробничо-комерційної фірми «Аврора» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на будівлю пристрою літнього кінотеатру, що розташований за адресою - м. Одеса, Французький бульвар 85, загальною площею - 241,1 кв.м; 3) зобов`язати МБТІ та РОН м. Одеси зареєструвати право власності виробничо-комерційної фірми «Аврора» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на будівлю пристрою літнього кінотеатру, що розташований за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 241,1 кв.м.
Зустрічний позов мотивований тим, що згідно із договором оренди нежитлового приміщення від 23.07.1996 року, Санаторій ім. Чкалова передав в оренду ЗАТ «Одеспетрол Інкорпорейшн» будівлю літнього кінотеатру за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 85.
Об`єкт оренди довгий час знаходився у непридатному для використання стані, доказом чого є технічний висновок інституту «Одесагропроект». За замовою ЗАТ «Одеспетрол Інкорпорейшн», був розроблений проект реконструкції літнього кінотеатру під адміністративний будинок. Замова на реконструкцію була затверджена головним лікарем Санаторію ім. Чкалова. Будівельні роботи велися за згодою санаторію ім. Чкалова, а також Міністерства охорони здоров`я України.
Згідно проекту реконструкція об`єкту була зроблена за рахунок ЗАТ «Одеспетрол Інкорпорейшн».
За договором оренди ЗАТ «Одеспетрол інкорпорейшн», як орендар, здійснило капітальний ремонт орендованого приміщення. Об`єм виконаних робіт підтверджується актом виконаних робіт за січень, лютий, березень 1998 року.
03.03.1999 р. між санаторієм ім. Чкалова та ПКФ «Аврора» був укладений договір оренди на приміщення, які раніше були реконструйовані ЗАТ «Одеспетрол Інкорпорейшн».
08.07.1999 р. між ЗАТ «Одеспетрол Інкорпорейшн» та ПКФ «Аврора» був укладений договір цесії, згідно якого до ПКФ «Аврора» перейшло право вимоги боргу санаторію ім. Чкалова у зв`язку із проведенням реконструкції.
08.07.1999 р. ЗАТ «Одеспетрол Інкорпорейшн» за актом приймання-передачі передало ПКФ «Аврора» ряд цінностей, у тому числі і прибудову до літнього кінотеатру.
Прибудова до літнього кінотеатру, площею - 241,1 кв.м, не знаходиться ані на балансі ПКФ «Аврора», ані на балансі санаторію ім. Чкалова.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2006 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічні позовні вимоги Виробничо-комерційної фірми «Аврора» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю задоволено.
Визнано недійним договір суборенди від 31 серпня 2005, укладений між ПКФ «Аврора» та ОСОБА_1 , на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, як такий, що суперечить вимогам цивільного законодавства України.
Визнано право власності виробничо-комерційної фірми «Аврора» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (код 30281742) на будівлю пристрою літнього кінотеатру, що розташований за адресою - м. Одеса, Французький бульвар 85, загальною площею - 241,1 кв.м, згідно технічного паспорту.
Зобов`язано МБТІ та РОН м. Одеси зареєструвати право власності виробничо-комерційної фірми «Аврора» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на будівлю пристрою літнього кінотеатру, що розташований за адресою - м. Одеса, Французький бульвар 85, загальною площею - 241,1 кв.м, згідно технічного паспорту.

Рішення суду мотивовано тим, що суборендар не виконав умов оплати, тому не має права на вселення до приміщень, а орендар має право на розірвання договору в односторонньому порядку. Додатково суд відзначив, що договір суборенди передбачає передачу у користування ОСОБА_1 приміщення, площею - 587,67 кв.м, з яких - 346,57 кв.м належить Санаторію ім. Чкалова. Це означає, що договір суборенди у частині - 346,57 кв.м повинен був бути узгоджений із основним орендодавцем, згідно статті 774 ЦК України. Таким чином, договір суборенди від 31 серпня 2005 року не відповідає чинному цивільному законодавству України та має бути визнаний недійсним на підставі частини першої статті 203 ЦК України, як такий, що суперечить вимогам цивільного законодавства України. За таких умов вселення ОСОБА_1 до приміщення двоповерхової будівлі літнього кінотеатру за адресою - АДРЕСА_1 , неможливе.
Крім того, на момент подачі позовної заяви пристрій до літнього кінотеатру, площею 241,1 кв.м, не знаходиться ані на балансі ПКФ «Аврора», ані на балансі Санаторію ім. Чкалова. Згідно частини четвертої статті 778 Цивільного кодексу України, якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою орендодавця, з`явилася нова річ, орендар стає її співвласником. Частина орендаря в праві власності кореспондує вартості його затрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлене договором чи законом. При цьому договором оренди від 03 березня 1999 року, а також договором оренди від 23 липня 1996 року встановлено, що всі поліпшення, зроблені орендарем з згоди орендодавця, є його (орендаря) власністю. При цьому стаття 41 Конституції України гарантує правомірність власності, придбаної у відповідності до правил, встановлених законом. Придбання будівлі здійснювалося не інакше як у відповідності з чинним законодавством України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності, воно непорушне.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси, в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив:
1. Визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2006.
2. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2006 у справі № 2-143/06 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовів відмовити у повному обсязі.
3. Стягнути з позивача на користь Одеської обласної прокуратури судовий збір за подачу апеляційної скарги у цій справі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Апеляційна скарга мотивована тим, що: 1) судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що майно, на яке визнається право власності, є державним майном та передавалось відповідачу лише у користування, однак не було залучено до участі у справі Міністерство охорони здоров`я України; 2) судом першої інстанції при вирішенні питання про прийняття до провадження та прийняття рішення про задоволення вимог фактично між двома юридичними особами (ВКФ «Аврора у вигляді ТОВ та Санаторієм ім. В.П. Чкалова) про визнання права власності на державне майно, порушені 15 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення); 3) судом першої інстанції прийнято рішення про визнання права власності на будівлю прибудови літнього кінотеатру, загальною площею - 241,1 кв.м, за адресою - АДРЕСА_1 без залучення до участі належного власника спірного майна - Міністерства охорони здоров`я України; 4) в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження права власності ОСОБА_1 на спірне майно державної власності, а наявний тільки один договір оренди державного майна від 03.03.1999 р., предметом якого було передача в оренду ПКФ «Аврора» у вигляді ТОВ у користування двоповерхової будівлі літнього кінотеатру, площею - 587,7 кв.м, який укладений на підставі Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 23.12.1997 року; 5) договір оренди державного майна не надає підстави суду визнавати за орендарем право приватної власності на нього, оскільки існувала процедура викупу державного майна, яка виключає таку підставу, як рішення суду; 6) Міністерство охорони здоров`я України листом № 12-03/27737/2-21 від 22.09.2021 повідомило прокуратуру про те, що об`єкт нерухомого майна літній кінотеатр, обліковуються на балансі державної установи «Спеціалізований (спеціальний) клінічний Санаторій імені В. П. Чкалова», відноситься до сфери управління МОЗ України та є власністю держави.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що про зазначену справу та рішення суду першої інстанції йому стало відомо тільки після отримання апеляційної скарги. Особисто він ніколи не був учасником даного судового процесу в Приморському суді м. Одеси, ніколи не підписував ніяких документів з даного приводу, не подавав до суду позовну заяву та або заперечення на зустрічний позов. Суборендатором спірного приміщення також ніколи не був, не працював у спірному приміщенні і не знає, кому саме була вигідна шахрайська схема, і хто саме міг підступно скористатись його ім`ям та анкетними даними. Тому, просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2006 року скасувати, та закрити провадження у справі у зв`язку з неналежним позивачем за первісним позовом та неналежним відповідачем за зустріним позовом.

Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України та Міністерство охорони здоров`я України, подали заяви про приєднання до апеляційної скарги заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави, в особі Міністерства охорони здоров`я України, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2006 року.

Пояснення учасників справи

Прокурори Ейсмонт С.О. та Місюрко Г.А. в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, просили її задовольнити в повному обсязі.
Представник Міністерства охорони здоров`я України Дяк Ю.М. приймаючи участь у розгляді в режимі відеоконференції, в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокуратури та просила її задовольнити.
Представник ТОВ «Фарфалла -7» Халдай І.В. приймаючи участь у розгляді в режимі відеоконференції, в судовому засіданні просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, клопотань про відкладення розгляду чи про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції не подавали.
Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», Державне підприємство «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова – повідомлені шляхом надсилання судової повістки до їх електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до їх електронного кабінету.
ОСОБА_1 повідомлений шляхом надсилання судової повістки засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R068023993507. 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників, що з`явились, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників які не з`явились до судового засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

11.07.1997 року Міністерство охорони здоров`я України листом повідомило Санаторій ім. Чкалова про те, що Міністерство не заперечує проти реконструкції та прибудови літнього кінотеатру санаторію, за рахунок коштів фірми «Одеспетрол Інкопорейшен», яка орендує приміщення (Т. 1, а. с. 37).
Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 01.09.1997 року, останнє розглянуло проект договору щодо укладання майнового найму і не заперечує проти передачі в тимчасове користування ЗАО «Одеспетрол Інкопорейшен», терміном на 5 років, нежилого приміщення – частини літнього кінотеатру (без критого залу), за адресою – АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 38).
03.03.1999 року між Санаторієм ім. Чкалова та ПКФ «Аврора» був укладений договір оренди на приміщення, які раніше були реконструйовані ЗАТ «Одеспетрол Інкорпорейшн» (Т. 1, а. с. 45 - 47).
08.1998 року між ЗАТ «Одеспетрол Інкорпорейшн» та ПКФ «Аврора» був укладений договір цесії, згідно якого до ПКФ «Аврора» перейшло право вимоги боргу санаторію ім. Чкалова (Т. 1, а. с. 43).
08.07.1999 року ЗАТ «Одеспетрол Інкорпорейшн» за актом приймання-передачі передало ПКФ «Аврора» ряд цінностей, у тому числі і прибудова до літнього кінотеатру (Т. 1, а. с. 44).
28.03.2005 року Міністерство охорони здоров`я України дозолило санаторію ім. Чкалова продовжити договір оренди нежитлових приміщень терміном на один рік, у тому числі з ПКФ «Аврора», загальною площею - 587,67 кв.м (Т. 1, а. с. 36).
31.08.2005 року між ПКФ «Аврора» та ОСОБА_1 було укладено договір суборенди нежитлового приміщення за адресою Французьки бульвар, 85 (Т. 1, а. с. 7 - 9).
За договором купівлі-продажу від 06.04.2007 року ВКФ «Аврора» передало право власності на спірне нежитлове приміщення ТОВ «Золотий вік «ЛТД». В подальшому ТОВ «Золотий вік «ЛТД» на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 27.08.2008 року на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 червня 2008 року за №841, змінило адресу приміщення та зареєструвало право власності на нежитлове приміщення літера «А», площею - 241,1 кв. м., з адресою знаходження - м. Одеса, Французький бульвар, 85 Ж.
ТОВ «Золотий вік ЛТД» за договором купівлі-продажу від 29.08.2012 року продало вищевказане приміщення ОСОБА_2 , договір зареєстрований в КП «БТІ» кн 114 неж-137 від 19.09.2012 року.
ОСОБА_2 помер, у спадщину вступив його син - ОСОБА_3 , який передав дане приміщення до Статутного капіталу ТОВ «ФАРФАЛЛА – 7», код ЄДРПОУ - 42812018.
Міністерство охорони здоров`я України листом № 12-03/27737/2-21 від 22.09.2021 повідомило прокуратуру про те, що об`єкт нерухомого майна - літній кінотеатр, обліковується балансі державної установи «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» та відноситься до сфери управління МОЗ України і є власністю держави.
Право державної власності Міністерства охорони здоров`я України на спірне майно підтверджується формою № 2-б про відомості нерухомого державного майна ДУ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» станом на 01.01.2018, де у пункті 1.4 зазначено - літній кінотеатр, площею - 587,7 кв.м, за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 85.
Відповідно до технічного паспорту від 16.03.2009 р., виданого КП «ОМБТІ та РОН» на ім`я Міністерства охорони здоров`я України, площа нежилої будівлі літнього кінотеатру за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 85 складає - 575,1 кв.м, куди входить і спірна прибудова до літнього кінотеатру, площею - 241,1 кв.м

Історія справи

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року, апеляційну скаргу заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, до якої приєднався Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В. П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України задоволено.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2006 року в частині задоволення позовних вимог виробничо-комерційної фірми «Аврора» скасовано, відмовлено у позові ТОВ «Аврора».

Постановою Верховного Суду від 17.01.2025 року ухвалено касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фарфалла-7», яка підписана представником Халдаєм Іллею Віталійовичем, задовольнити.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 січня 2022 року, постанову Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Одеського апеляційного суду від 21 січня 2022 року і постанова Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Верховний Суд констатував, що при поновленні строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2006 року заступнику керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України апеляційний суд вважав, що в апеляційній скарзі прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження та посилається на те, що прокурор не брав участі у розгляді справи, через що про наявність рішення не було відомо. Про наявність підстав для представництва інтересів держави та подання апеляційної скарги стало відомо після ознайомлення з матеріалами справи. Матеріали справи містять розписку про ознайомлення 07 вересня 2021 року з матеріалами справи представником прокуратури (а. с. 76). З апеляційною скаргою прокурор звернувся лише 30 листопада 2021 року, тобто майже через 2 місяці; однак прокурор обґрунтовує пропуск строку на апеляційне провадження у період з 07 вересня 2021 року до 30 листопада 2021 року тим, що у вказаний час апелянтом здійснювались всі необхідні дії для отримання відповідної інформації необхідної для оскарження рішення; колегія суддів вважала, що клопотання прокурора про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а строк апеляційного оскарження поновленню, оскільки доводи підтверджуються матеріалами справи;
апеляційний суд при поновленні строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не врахував, що прокурор подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2006 року в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, не встановив, чи було відомо Міністерству охорони здоров`я України про оскаржене рішення та з якого часу стало відомо. А тому апеляційний суд не навів достатнього обґрунтування поновлення такого строку з урахуванням положень частини другої статті 358 ЦПК України.

Рух справи в апеляційному суді

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 03.02.2025 року, визначено склад колегії суддів для розгляду справи: Головуючий суддя Карташов О.Ю., Судді Коновалова В.А., Кострицький В.В.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.02.2025 року апеляційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків у виді подачі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням поважних причин пропуску процесуального строку.
14.02.2025 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява від заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Великодного Дмитра, в якій заявник просив визнати причини пропуску строку поважними та поновити прокуратурі строк на апеляційне оскарження рішення.
17.02.2025 року ТОВ «Фарфалла-7», в особі представника Халдай І.В., подано заперечення на клопотання прокурора.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.02.2025 року постановлено поновити заступнику керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Великодного Дмитра в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2006 року.
Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Великодного Дмитра, в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2006 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.04.2025 року справа призначена до апеляційного розгляду.
У поданій 22.05.2025 року заяві представник ДО ДЗ ССКС ім. Чкалова МОЗ України просила замінити заклад на правонаступника - Державний заклад «Центр психічного здоров`я та реабілітації ветеранів «Лісова поляна» Міністерства охорони здоров`я України».
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.07.2025 року постановлено залучити до участі в справі в якості третьої особи Державний заклад «Центр психічного здоров`я та реабілітації ветеранів «Лісова поляна» Міністерства охорони здоров`я України» як правонаступника Державного закладу «Спеціалізований (Спеціальний) клінічний санаторій імені В.П.Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в суді

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 56 ЦПК України у частинах 3, 5 (абзац 2) встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
У постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:
- з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;
- прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України);
- участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (частини третя, четверта статті 53 ГПК України, частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);
- щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду;
- підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Отже, в цій справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що для підтвердження судом підстав для представництва інтересів прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.
У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків щодо застосування норм права:
- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший, другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);
- наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетентний орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);
- прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача;
- оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах;
- якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність компетентного органу, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 вирішувались питання: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов`язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин.
Урегульовуючи розбіжності у викладених вище правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 926/54/22 зазначено, що: «якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, і такий орган протягом розумного строку на зазначену інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абзацом 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». У такому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави вказаним органом».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2023 року у справі № 447/827/21 (провадження № 61-9570св22) з посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 372/391/17 (провадження № 61-9578св21) зазначено, що: «залишаючи позов заступника прокурора Київської області без розгляду в цій справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов подано і оформлено прокурором із порушенням порядку, визначеного ЦПК України, зокрема в частині відсутності обґрунтування прокурором підстав для здійснення представництва інтересів держави. За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2019 року у справі № 905/803/18, на яку послався заявник у касаційній скарзі, Верховний Суд не погодився з висновком місцевого та апеляційного господарських судів про недодержання прокурором передбаченого законом обов`язку щодо попереднього (до звернення до суду) повідомлення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області як суб`єкта владних повноважень про встановлення факту відповідного порушення (укладання оспорюваного договору) та про намір здійснити представництво інтересів держави у суді, що, на думку судів, проявилося у надісланні прокурором відповідного повідомлення одночасно з поданням позову (24 квітня 2018 року), оскільки зі змісту пункту 3 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що відповідне повідомлення має бути здійснено прокурором до моменту подання позовної заяви та надходження її до суду, чого прокурором порушено не було. При цьому Верховний Суд зазначив, що передчасним та бездоказовим є посилання суду першої інстанції на те, що вказаними діями прокуратури Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області нібито було позбавлено можливості та часу для оскарження визначеної прокурором наявності підстав для представництва такого суб`єкта, так як відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті».

Таким чином, наведені вище норми законів та рішення Конституційного Суду України, надають прокуророві право з метою захисту інтересів порушених держави, що залишилися незахищеними унаслідок бездіяльності компетентних органів, ініціювати перегляд судових рішень у справах за позовами інших осіб, розглянутих без участі прокурора.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим ствердження заступника прокурора про те, що у даному випадку, приймаючи до уваги наявні порушення інтересів держави, які полягають в тому, що визнання за відсутності законних підстав у судовому порядку права власності на рухоме майно порушує встановлений державою порядок набуття права власності, а також майнові інтереси держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, яким не вживали заходи щодо захисту державних інтересів, у тому числі, направлених на оскарження незаконного судового рішення, тобто допущено бездіяльність, є підстави для представництва прокуратурою інтересів держави у справі № 2-143/06.

Щодо строку на апеляційне оскарження

Вирішуючи питання, щодо поновлення заступнику керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2006 року, апеляційний суд в ухвалі від 19.02.2025 року, зазначив, що відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» з 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України.
Підпунктом 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2006 року, на яке подана апеляційна скарга, ухвалено до набрання чинності ЦПК України (2017 року). Тому, підлягає оскарженню у строки, передбачені статтею 294 ЦПК України (2004 року).
Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення Приморського районного суду міста Одеси ухвалено 27 січня 2006 року.
Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга на рішення Приморського районного суду міста Одеси подана поза межами строку на апеляційне оскарження, оскільки оскаржуване рішення суду було ухвалено 27 січня 2006 року, а апеляційну скаргу скаржник подав 30 листопада 2021 року, тобто після закінчення строків, встановлених нормами ЦПК України.

Так, можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (див., зокрема, пункти 74, 75 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20 (провадження № 61-15447св23)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року у справі № 753/4792/17 (провадження № 61-2722св23) вказано, що:
«сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.
Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили».

Верховний Суд констатував, що для прокурора як представника держави в особі органу місцевого самоврядування перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду розпочався з дати отримання судового рішення органом місцевого самоврядування (відповідача в справі), а не з часу виявлення ним оскарженого рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (постанови Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 219/10482/16, від 18 серпня 2023 року в справі № 200/15210/18, від 06 березня 2024 року в справі № 190/1031/22, від 29 травня 2024 року в справі № 171/2012/21, від 24 грудня 2024 року в справі № 198/236/21).

У постанові Верхового Суду від 14 червня 2022 року в справі № 904/3541/15 зазначено, що клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій ЦПК України не пов`язує право суду відносити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

У справі, що переглядається, 30.11.2021 року заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси, в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України звернувся з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2006 року в частині задоволення позовних вимог виробничо-комерційної фірми «Аврора».
На обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження прокурор посилався на те, що прокурор, Міністерство охорони здоров`я України не були стороною у справі (учасниками процесу), тому не мали можливості оскаржити рішення суду у строки, передбачені ст. 354 ЦПК України.
З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді Приморською окружною прокуратурою м. Одеси направлено запити в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до Міністерства охорони здоров`я України № 52-5793вих-21 від 30.08.2021, Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях № 52-5794вих-21 від 30.08.2021 та додатковий запит на адресу Міністерства охорони здоров`я України № 52-6949вих-21 від 30.09.2021.
Від Міністерства охорони здоров`я України на адресу Приморської окружної прокуратури м. Одеси надійшли копії відповідей на запити, які зареєстровані в прокуратурі за номерами:
- лист МОЗ України № 12-03/27737/2-21 від 22.09.2021, зареєстрований за № вх9655-21 від 23.09.2021;
- лист МОЗ України № 14-13/29810/2-21 від 11.10.2021, зареєстрований за № вх10684-21 від 18.10.2021;
- лист МОЗ України № 14-13/30729/2-21 від 22.10.2021, зареєстрований за № вх1881-21 від 09.11.2021 (копії листів додано до апеляційної скарги та пояснень на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 28.12.2021).
Від Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях на адресу Приморської окружної прокуратури м. Одеси надійшла відповідь - лист № 10-07-04287 від 17.09.2021, зареєстрований за № вх9404-21 17.09.2021 (копію листа додано до апеляційної скарги та пояснень на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 28.12.2021).
Як вбачається з листів Міністерства охорони здоров`я України № 12-03/27737/2-21 від 22.09.2021 та № 14-13/29810/2-21 від 11.10.2021 про наявність справи № 2-143/06 за позовом ВКФ «Аврора» у вигляді ТОВ про визнання права власності на будівлю пристрою літнього кінотеатру, що розташований за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85, загальною площею 241,1 кв.м, МОЗ стало відомо лише у липні 2021 року з листа ДЗ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова».
Однак, Міністерство охорони здоров`я України, як законний власник спірного державного майна не вжило заходів для його оскарження, при цьому, зазначивши в одному із листів на адресу окружної прокуратури про безумовне неоскарження та висловивши прохання до прокуратури щодо захисту інтересів держави в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Після того, як були зібрані всі докази на підтвердження перебування спірного майна у власності держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, Приморська окружна прокуратура м. Одеси, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», письмово повідомила Міністерство охорони здоров`я України про намір оскаржити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2006 у справі № 2-143/06, шляхом подання апеляційної скарги. Повідомлення зареєстровано прокуратурою за № 52-8412вих-21 від 15.11.2021.
Тільки після того, як були виконані усі вимоги, передбачені ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», Приморською окружною прокуратурою м. Одеси лише 30.11.2021 подана апеляційна скарга на рішення районного суду до Одеського апеляційного суду.

Таким чином, Міністерству охорони здоров`я України про оскаржене рішення стало відомо лише у липні 2021 року.

Проте, з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2» (із змінами).
Отже, станом на липень-листопад 2021 року (у період коли Міністерство охорони здоров`я України і Приморська окружна прокуратура міста Одеси дізнались про рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27.01.2006 року у справі № 2-143/06 та його оскарженням Приморською окружною прокуратурою) в Україні, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, було встановлено карантин.

За викладених обставин, колегія суддів враховуючи положення пункту 3 розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, в ухвалі від 19.02.2025 року постановила поновити заступнику керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Великодному Дмитру в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2006 року.
Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Великодного Дмитра, в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2006 року.

Щодо доводів апеляційної скарги

Так, рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення зустрічних позовних вимог ВКФ «Аврора» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про визнання за вказаним товариством права власності на спірне приміщення прибудови до літнього кінотеатру та зобов`язання МБТІ та РОН м. Одеси зареєструвати право власності виробничо-комерційної фірми «Аврора» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на спірне приміщення прибудови до літнього кінотеатру, тому законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів.  Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави;  3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 32 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою (частина друга статті 118 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див.: постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21).

У справі, що переглядається, предметом спору є - нежитлова будівля прибудови до літнього кінотеатру, який розташована за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 85.

Колегією суддів встановлено, що Міністерство охорони здоров`я України листом № 12-03/27737/2-21 від 22.09.2021 повідомило прокуратуру про те, що об`єкт нерухомого майна - літній кінотеатр, обліковується на балансі державної установи на «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» та відноситься до сфери управління МОЗ України і є власністю держави.
Право державної власності Міністерства охорони здоров`я України на спірне майно підтверджується формою № 2-б про відомості нерухомого державного майна ДУ «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» станом на 01.01.2018, де у пункті 1.4 зазначено – літній кінотеатр, площею 587,7 кв.м, за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 85.
Відповідно до технічного паспорту від 16.03.2009 р., виданого КП «ОМБТІ та РОН» на ім`я Міністерства охорони здоров`я України, площа нежилої будівлі літнього кінотеатру за адресою - м. Одеса, Французький бульвар, 85 складає - 575,1 кв.м, куди входить і прибудова до літнього кінотеатру, площею - 241,1 кв.м.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, за встановлених обставин рішення суду першої інстанції у цій справі в частині визнання права власності є таким, що стосується прав, свобод, інтересів та обов`язків Міністерства охорони здоров`я України, і такий спір не може бути вирішено без його участі.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову, оскільки у даній справі неналежний суб`єктний склад учасників справи, а саме – незалучення Міністерства охорони здоров`я України, як власника спірного майна, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову ТОВ «Аврора».

Отже, доводи апеляційної скарги заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави, в особі Міністерства охорони здоров`я України, до якої приєдналися Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України, правонаступником якого є Державний заклад «Центр психічного здоров`я та реабілітації ветеранів «Лісова поляна» Міністерства охорони здоров`я України» та Міністерство охорони здоров`я України, є доведеними, а тому її треба задовольнити.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ВКФ «Аврора».

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврора» на користь Одеської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 25,50 грн та на користь Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України судовий збір у розмірі 25,50 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, до якої приєднався Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України – задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2006 року в частині задоволення позовних вимог виробничо-комерційної фірми «Аврора» – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврора» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – Державний заклад «Спеціалізований (Спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України правонаступником якого є Державний заклад «Центр психічного здоров`я та реабілітації ветеранів «Лісова поляна» Міністерства охорони здоров`я України», Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», про визнання недійсним договору суборенди та визнання права власності – відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврора» (ЄДРПОУ 30281742) на користь Одеської обласної прокуратури (адреса 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3; ЄДРПОУ 03528552; рахунок UA808201720343100002000000564; банк отримувача ДКСУ у м. Києві; МФО 820172, код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір у розмірі 25,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аврора» (ЄДРПОУ 30281742) на користь Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова» Міністерства охорони здоров`я України (адреса 65084, м. Одеса, Французький бульвар, 85; ЄДРПОУ 01982181) судовий збір у розмірі 25,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький