ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/142/26 

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Худенко А.А.
за участю секретаря судового засідання Маркулич Д.В.

За позовом Фізичної особи-підприємця Іванич Алли Михайлівни, с. Хмільник Берігівського району Закарпатської області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Платі Юкрейн Лімітед», м. Виноградів Закарпатської області
про стягнення 2 239 005 грн основного боргу, та 32 694,85 грн інфляційних втрат, 25 790,53 грн 3% річних, 265 134,71 грн пені,

Представники:
від позивача – не з`явився
від відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

До Господарського суду Закарпатської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Іванич Алли Михайлівни до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Платі Юкрейн Лімітед» про стягнення 2 239 005 грн основного боргу, та 32 694,85 грн інфляційних втрат, 25 790,53 грн 3% річних, 265 134,71 грн пені на підставі ст.612, 625, 629 Цивільного кодексу України.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Худенка А.А., про що вказано у протоколі автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Також, разом із вказаною позовною заявою подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської від 11.02.2026 відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.03.2026.
Між тим, відповідачем через засоби поштового зв`язку до суду надійшла заява №19 від 16.02.2026 (вх. №02.3.1-02/1525/26 від 18.02.2026) про визнання заявленого позову в даній справі в повному обсязі та про те що остання не заперечує проти ухвалення судом рішення та про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Представник Фізичної особи-підприємця Іванич Алли Михайлівни через підсистему «Електронний суд» подав заяву б/н від 18.03.2026 (вх. №02.3.1-02/2525/26 від 18.03.2026) про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.
Здійснене відповідачем визнання позову не суперечить законодавству, не порушує права та інтереси інших осіб, а тому приймається судом відповідно до ч. 1,4 ст. 191 ГПК України.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача.

Позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Платі Юкрейн Лімітед», заборгованості, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням умов договору.
Позивач зазначає, що між сторонами 28.04.2023 укладено договір №1/05/2023 про перевезення пасажирів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого позивач зобов`язалась надавати послуги з перевезення пасажирів відповідача за визначеними маршрутами, а відповідач – здійснювати оплату таких послуг у встановлені договором строки.
Як вказує позивач, на виконання умов договору, у період з березня по грудень 2025 року надано послуги з перевезення на загальну суму 2 239 005 грн, що підтверджується відповідними актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), підписаними сторонами без зауважень.
Позивач вказує, що станом на момент звернення до суду з відповідною позовною заяву, у відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 2 239 005 грн, внаслідок не виконання таким свого грошового зобов`язання, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, підписаним відповідачем.
З метою досудового врегулювання спору позивач зверталась до відповідача з претензією від 12.01.2026 про сплату заборгованості, однак вказана вимога залишена без задоволення, а сума боргу не сплачена.
З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 2 239 005 грн, а також суму 32 694,85 грн інфляційних втрат, 25 790,53 грн суми 3% річних та 265 134,71 грн пені,

Позиція відповідача.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України та письмово висловленої позиції щодо розгляду даної справи не надав.
Між тим, відповідачем через засоби поштового зв`язку до суду надійшла заява №19 від 16.02.2026 (вх. №02.3.1-02/1525/26 від 18.02.2026) про визнання заявленого позову в даній справі в повному обсязі та про те що остання не заперечує проти ухвалення судом рішення та про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 

Між Фізичною особою-підприємцем Іванич Аллою Михайлівною, як перевізником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Платі Юкрейн Лімітед», як замовником 28.04.2023, було укладено Договір на перевезення пасажирів ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» автомобільним транспортом №1/05/2023 (надалі — Договір) за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, перевізник бере на себе зобов`язання за плату доставити на роботу та з роботи, по напрямках, вказаним в цього Договорі, а замовник зобов`язується сплатити за таке перевезення перевізникові плату, зазначену в Додатку №1 до Договору.
За змістом п. 2.1. Договору перевізник зобов`язався своєчасно доставити працівників до місця роботи та у зворотному напрямку згідно напрямків, вказаних у п. 3.1. даного Договору.
Відповідно до п. 3.1. Договору Замовник замовляє перевезення працівників по напрямку: з м. Виноградів (ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед») до населених пунктів Липецька Поляна; Липовець; Широке; Боржавське; Тросник, Олешник через Матієво; Горбки; Гетиня; Новоселиця. Перевізник також може виконувати перевезення працівників легковими автомобілями за іншими напрямками згідно попередньої заявки Замовника.
За змістом п. 3.2. Договору за перевезення працівників замовник зобов`язується проводити щомісячну оплату до 10 числа наступного місяця, згідно розрахунку, який визначено в Додатку №1 до даного Договору, згідно акту здачі-прийняття робіт(надання послуг) затвердженого сторонами, та виставленого перевізником рахунку. 
За погодженням сторін оплата може проводитися також окремо за тиждень, два тижні або за інший період, згідно складених та затверджених сторонами за такий період актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) на виставлені Перевізником рахунки.
Кількість напрямків і вартість перевезень може змінюватися за письмовою згодою сторін з відображенням в додаткових угодах або додатках до даного Договору, які є його невід`ємною частиною (п. 3.3. Договору).
Згідно з п. 7.1. Договору строк його дії встановлюється з 01.05.2023 по 31.12.2023.
Між тим відповідно до п. 7.2. Договору, в разі відсутності письмового повідомлення однієї зі сторін іншу за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії даного Договору про припинення його дії, в цьому разі Договір автоматично продовжується на тих самих умовах на кожен наступний календарний рік.
Додатком №1 від 28.04.2023 до Договору сторонами відповідно до п. 3.2. Договору визначено вартість кожного з зазначених у п. 3.1. Договору напрямку та означена вартість протягом строку дії Договору ще змінювалася шляхом підписання сторонами нової редакції Додатку №1 до Договору, що відбувалося 11.09.2023, 31.10.2023, 31.12.2024 та 28.02.2025.
У період з березня по грудень 2025 року, позивачем за означеним Договором виконано робіт (надано послуг) на загальну суму 2 239 005 грн, що підтверджується долученими до матеріалів позовної заяви Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: №АМ-0000003 від 31.03.2025, №АМ-0000004 від 15.04.2025, №АМ-0000007 від 30.04.2025, №АМ-0000008 від 16.05.2025, №АМ-0000011 від 31.05.2025, №АМ-0000014 від 30.06.2025, №АМ-0000015 від 15.07.2025, №АМ-0000016 від 31.07.2025, №АМ-0000020 від 31.08.2025, №АМ-0000019 від 15.09.2025, №АМ-0000020 від 30.09.2025, №АМ-0000021 від 15.10.2025, №АМ-0000023 від 31.10.2025, №АМ-0000028 від 17.11.2025, №АМ-0000030 від 30.11.2025, №АМ-0000031 від 15.12.2025, №АМ-0000036 від 31.12.2025.
Факт надання відповідних послуг та їх вартість відповідачем не заперечується та додатково підтверджується рахунками-фактурами №АМ-0000004 від 31.03.2025, №АМ-0000005 від 15.04.2025, №АМ-0000006 від 30.04.2025, №АМ-0000009 від 16.05.2025, №АМ-0000012 від 31.05.2025, №АМ-0000015 від 30.06.2025, №АМ-0000016 від 15.07.2025, №АМ-0000018 від 31.07.2025, №АМ-0000020 від 31.08.2025, №АМ-0000019 від 15.09.2025, №АМ-0000023 від 30.09.2025, №АМ-0000024 від 15.10.2025, №АМ-0000025 від 31.10.2025, №АМ-0000028 від 17.11.2025, №АМ-0000030 від 30.11.2025, №АМ-0000031 від 15.12.2025, №АМ-0000032 від 31.12.2025, які в порядку п. 3.2. Договору виставлялися перевізником замовнику для оплати.
За твердженням позивача належним чином свої зобов`язання відповідач не виконав та не погасив в повному обсязі заборгованість за надані перевізником послуги, у зв`язку з чим у ТОВ «Платі Юкрейн Лімітед» виникла заборгованість в загальній сумі 2 239 005 грн, стягнення якої разом з нарахованою позивачем сумою 32 694,85 грн інфляційних втрат, 25 790,53 грн 3% річних та 265 134,71 грн пені є предметом судового розгляду в даній справі.
З метою досудового врегулювання спору позивач зверталась до відповідача з претензією від 12.01.2026 про сплату заборгованості, однак вказана вимога залишена без задоволення, а сума боргу не сплачена.

Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
За змістом ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
За встановленими обставинами справи, у відповідності до умов Договору позивач взяв на себе зобов`язання забезпечити доставку вантажу з місця завантаження до місця вивантаження відповідно до п. 1.2. Договору, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався своєчасно оплачувати послуги Виконавця (п. 5.4. Договору).
За приписами статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частини перша статті 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Як встановлено судом вище, умовами укладеного між сторонами Договору (п. 3.2.) встановлено строк оплати замовником вартості наданих послуг – до 10 числа наступного місяця на підставі Акту здачі-приймання робіт та відповідно до виставленого перевізником рахунку.
Матеріали справи, зокрема підписані сторонами Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) рахунки-фактури свідчать про належне виконання позивачем, як перевізником умов укладеного між сторонами Договору щодо перевезення працівників відповідача за встановленому в Додатку №1 до Договору маршрутами та вартістю (з урахуванням змін Додатку №1 до Договору) загальною вартістю 2 239 005 грн.
В той же час, відповідач у порушення наведених норм закону, умов Договору у визначений в п. 3.2. Договору строк взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості послуг перевезення в повній мірі не виконав, допустивши таким чином перед позивачем заборгованість, яка станом на момент звернення з позовною заявою до суду становить 2 239 005 грн.
Наведена сума заборгованості не спростована відповідачем, а навпаки, визнана шляхом підписання акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.03.2025 по 31.12.2025 та поданням суду заяви про повне визнання заявлених у цій справі позовних вимог про примусове стягнення з замовника вартості наданих перевізником послуг.
За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення з позовом та вирішення даного спору становить 2 239 005 грн, яка визнається відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 та у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №366/203/21, від 09.11.2023 у справі №420/2411/19 та від 02.07.2025 у справі №903/602/24.
Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН» розрахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у межах відповідних боргових періодів, суд зазначає, що три проценти річних у розмірі 25 790,53 грн та 32 694,85 грн інфляційних втрат нараховані правомірно та підлягають стягненню з відповідача повністю. 

Щодо вимоги про стягнення пені в розмірі 265 134,71 грн суд зазначає наступне.  
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).
Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).
Підпунктом 4.4. Договору в разі несвоєчасного перерахування Замовником коштів, Перевізник має право вимагати сплати від Замовника пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ (але не більше 0,1%). За кожен день прострочення відносно суми невчасно оплачених послуг, яку замовник зобов`язується сплатити на протязі 7 банківських днів з моменту отримання від Перевізника рахунку.
Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН» розрахунок заявленої до стягнення суми пені у межах відповідних боргових періодів, суд зазначає, що пеня в розмірі 265 134,71 грн нарахована правомірно та підлягає стягненню з відповідача повністю. 

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. також постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).
За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості для реалізації стандарту більшої переконливості (такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №645/5557/16-ц).
Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначив про те, що реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Окрім того, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до задоволення.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Відповідно до платіжної інструкції №171 від 06.02.2026 позивачем сплачено 38 454,37 грн судового збору.
Згідно із п. 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а також закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Крім цього, відповідно до ч. 3, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті, суд доходить висновків, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 19 227,18 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
При цьому, суд відзначає, що позивач має право на повернення судового збору в розмірі 19 227,18 грн з Державного бюджету України в порядку статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, 

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Платі Юкрейн Лімітед», вул. Івана Франка, будинок 129, м. Виноградів, Закарпатська область, 90300 (код ЄДРПОУ 30005041) на користь Фізичної особи-підприємця Іванич Алли Михайлівни, АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму 2 563 624,48 грн (Два мільйони п`ятсот шістдесят три тисячі шістсот двадцять чотири гривні 48 коп) заборгованості, з яких 2 239 005 грн (Два мільйони двісті тридцять дев`ять тисяч п`ять гривень) сума основного боргу, три проценти річних у розмірі 25 790,53 грн (Двадцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто гривень 53 коп), 32 694,85 грн (Тридцять дві тисячі шістсот дев`яносто чотири гривні 85 коп) сума інфляційних втрат та 265 134,71 грн (Двісті шістдесят п`ять тисяч сто тридцять чотири гривні 71 коп) пені, а також 19 227,18 грн (Дев`ятнадцять тисяч двісті двадцять сім гривень 18 коп) на відшкодування сплаченого судового збору.
3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, - ://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua. 

Повний текст рішення складено та підписано 20.03.2026

Суддя А.А. Худенко