ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року
м. Київ

справа № 177/973/21
провадження № 51-106км26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 ? адвоката  ОСОБА_6 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2025 рокув кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України,
уродженця м. Дніпропетровська, 
раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Криворізький районний суд Дніпропетровської області вироком від 26 червня 2024 року визнав  ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК, та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 900 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 15 300 грн, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 1 рік.

За обставин, детально викладених у вироку,  ОСОБА_7 відповідно до наказу від 18 грудня 2013 року № 1 із цього моменту та станом на день вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення перебував на посаді голови Фермерського господарства «Пінк Агро».

Перебуваючи на посаді голови господарства, керувався статутом, здійснював функції, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, і у розумінні ч. 3 ст. 18 КК бувслужбовою особою юридичної особи приватного права.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року у господарській справі № 904/2080/20 задоволено позовні вимоги ТОВ «Взаємодія Гарант» про стягнення з ФГ «Пінк Агро» на користь цього товариства заборгованості в розмірі 840 695,02 грн. Рішення суду набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

07 серпня 2020 року Господарський суд Дніпропетровської області видав наказ про примусове виконання рішення цього суду від 30 червня 2020 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року. Наказом зобов`язано службових осіб ФГ «Пінк Агро» сплатити на користь ТОВ «Взаємодія Гарант» заборгованість в розмірі 840 695,02 грн та 12610,42 грн судового збору.

10 серпня 2020 року на підставі наказу про примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року, відповідно до вимог статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області розпочав примусове виконання, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 10 серпня 2020 року № НОМЕР_1, яку супровідним листом направлено на адресу боржника - ФГ «Пінк Агро» для виконання.

Таким чином, ОСОБА_7 як голова ФГ «Пінк Агро» повідомлений про відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1.

З відповіді, наданої Державною фіскальною службою від 17 лютого 2021 року, приватний виконавець встановив, що боржник зареєстрував розрахункові рахунки, відкриті в банківських установах. У зв`язку з цим, він 15 вересня 2020 року виніс постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, копії якої направив сторонам виконавчого провадження і згодом до відповідних банківських установ для виконання.

У постанові про арешт коштів боржника від 10 серпня 2020 року ФГ «Пінк Агро» попереджено про те, що згідно зі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» за відкриття нових рахунків боржниками - юридичними особами після накладання арешту на їх кошти настає кримінальна відповідальність.

Однак ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді голови ФГ «Пінк Агро», будучи службовою особою, достовірно знаючи про наявність заборгованості цього господарства перед ТОВ «Взаємодія Гарант» за виконавчим провадженням з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2080/20, виданого 07 серпня 2020 року, та про необхідність його виконання, з метою ухилення від виконання судового рішення, що набрало законної сили та перебувало на примусовому виконанні у приватного виконавця, керуючись злочинним умислом, порушуючи вимоги частин 2-4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 05 жовтня 2020 року без погодження з приватним виконавцем відкрив розрахунковий рахунок в АТ «ОТП Банк», який був використаний у господарських потребах підприємствах і в період з 05 жовтня 2020 року по 14 квітня 2021 року по цьому рахунку здійснено операції на загальну суму 6 651 106,29 грн, серед яких сім операцій щодо надання фінансової безвідсоткової зворотної допомоги на загальну суму 3 145 890 грн, що виявив приватний виконавець та відповідно до статей 47, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження» було підставою для винесення постанови про арешт коштів боржника, які містяться на такому рахунку в АТ «ОТП банк», з примусовим перерахуванням коштів з нього на користь стягувача, але кошти не були перераховані у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку ФГ «Пінк Агро».

Таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді голови ФГ «Пінк Агро», будучи службовою особою юридичної особи приватного права, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, достовірно знаючи про набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року у господарській справі № 904/2080/20 про стягнення з ФГ «Пінк Агро» на користь ТОВ «Взаємодія Гарант» заборгованості та судового збору, достовірно знаючи про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання вказаного рішення суду, маючи реальну та об`єктивну можливість виконати рішення суду та виплатити на користь ТОВ «Взаємодія Гарант» заборгованість, рішення суду умисно не виконав.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи на посаді голови ФГ «Пінк Агро», будучи службовою особою, достовірно знаючи про наявність заборгованості цього підприємства перед ТОВ «Взаємодія Гарант» за виконавчим провадженням з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/2080/20, виданого 07 серпня 2020 року, та про необхідність його виконання, з метою ухилення від виконання судового рішення, що набрало законної сили та перебувало на примусовому виконанні у приватного виконавця, керуючись злочинним умислом, у супереч вимогам частин 2-4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», 19 листопада 2020 року без погодження з приватним виконавцем відкрив два розрахункові рахунки в Акціонерному банку «Південний», один з яких був використаний у господарських потребах підприємствах, у період з 19 листопада 2020 року по 29 січня 2021 року по цьому рахунку здійснено операції на загальну суму 2 183 835,88 грн, серед яких сім операцій щодо надання фінансової безвідсоткової зворотної допомоги на загальну суму 1 786 310 грн, виявив приватний виконавець та відповідно до статей 47, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження» стало підставою для винесення постанови про арешт коштів боржника, які містяться на цьому рахунку в Акціонерному банку «Південний» з примусовим перерахуванням коштів з вказаного банківського рахунку на користь стягувача, але кошти не були перераховані у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку ФГ «Пінк Агро».

Таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді голови ФГ «Пінк Агро», будучи службовою особою юридичної особи приватного права, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, достовірно знаючи про набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року у господарській справі № 904/2080/20 про стягнення з ФГ «Пінк Агро» на користь ТОВ «Взаємодія Гарант» заборгованості та судового збору, достовірно знаючи про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання вказаного рішення суду, маючи реальну й об`єктивну можливість виконати рішення суду та виплатити на користь ТОВ «Взаємодія Гарант» заборгованість та судовий збір, рішення суду умисно не виконав.

Місцевий суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 382 КК і визнав доведеною вину останнього в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, вчиненому службовою особою.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 04 грудня 2025 року скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення судів обох інстанцій і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Як стверджує автор скарги, суди обох інстанцій не встановили, що ОСОБА_7 усвідомлював небезпечний характер своїх дій, у виді відкриття рахунків без погодження з приватним виконавцем і передбачав суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання. 

Уважає, що суди попередніх інстанцій безпідставно не взяли до уваги те, що у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року немає приписів зобов`язального чи заборонного характеру щодо ОСОБА_7 . 

Крім того, ці суди не урахували, що: повідомлення про підозру вручено 08 липня 2021 року, однак 30 червня 2021 року стягувач подав заяву про повернення наказу про примусове виконання, а 01 липня 2021 року постановою приватного виконавця повернуто виконавчий документ стягувачу, виконавче провадження закрито; 

На думку касатора, зазначене вище також свідчить про відсутність умислу у боржника на умисне ухилення від виконання судового рішення.

Уважає, що суди залишили поза увагою відсутність доказів отримання засудженим або іншим співробітником ФГ «Пінк Агро» документів про відкриття виконавчого провадження, отже і про заборону відкриття нових рахунків.

Звертає увагу, що рахунки відкриті ОСОБА_7 у період, коли виконавче провадження було зупинене, а рішення суду, на підставі якого видано наказ про стягнення, вважалося таким, що не набрало законної сили, і у свою чергу підтверджується показаннями свідків - керуючими відділеннями банків. 

Захисник наголошує на відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК.

Касатор акцентує на порушенні судами попередніх інстанцій вимог ч. 6 ст. 368 КПК, оскільки ними не ураховано висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у провадженні № 51-3927км19 (справа № 659/1012/18) від 12 лютого 2020 року та № 51-9155км18 (справа № 554/10478/15) від 6 лютого 2019 року.

Звертає увагу, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням ст. 370 КПК, а ухвала апеляційного суду і ст. 419 КПК, оскільки суд апеляційної інстанції не дослідив усіх рішень господарських судів і проігнорував їх, не перевірив висновків місцевого суду, не надав відповідей на зазначені вище доводи сторони захисту, не мотивував з яких підстав залишив скаргу без задоволення.

На обґрунтування доводів своєї скарги зазначає, що з моменту вчинення кримінального правопорушення до постановлення ухвали судом апеляційної інстанції минуло п`ять років, проте цей суд усупереч вимогам ч. 2 ст. 285 КПК не роз`яснив ОСОБА_7 права бути звільненим від відповідальності, передбаченого ст. 49 КК, і не виконав приписів ст. 417 КПК, не закривши кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу.

Прокурор заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника.

Іншим учасникам судового провадження належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду, проте в судове засідання вони не з`явилися, клопотань або заяв про відкладення розгляду кримінального провадження не подавали.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені в касаційній скарзі, Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, апеляційне провадження є важливою гарантією досягнення мети і виконання завдань кримінального провадження. Підтверджуючи законність судових рішень, ухвалених судами першої інстанції, вносячи в них зміни, а також скасовуючи незаконні судові рішення, суд апеляційної інстанції тим самим забезпечує охорону прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства. 

Апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 цього Кодексу.

За приписами статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Тобто закон вимагає від суду проаналізувати доводи, викладені в апеляційній скарзі, і дати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке веде до скасування судового рішення. 

Суд апеляційної інстанції під час перегляду кримінального провадження стосовно  ОСОБА_7 цих вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

З матеріалів кримінального провадження видно, що апеляційний суд хоч і виклав короткий зміст доводів захисника, наведених в апеляційній скарзі, втім не розкрив їх змісту достатньою мірою та, залишаючи скаргу без задоволення, усупереч вимогам ст. 419 КПК,не зазначив мотивованих підстав, з яких визнав доводи, які мають значення, необґрунтованими.

Так, апеляційним судом не перевірено доводи щодо змісту судового рішення, невиконання якого інкримінується ОСОБА_7 , що воно не містить вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру, вимога не адресована для виконання певній особі, не стосується конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок про виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року (т. 1 а. п. 144-150) та наказі про примусове стягнення від 07 серпня 2020 року (т. 1 а. п. 151) зазначено саме про стягнення з ФГ «Пінк агро» на користь ТОВ «Взаємодія Гарант» заборгованості.

Однак усупереч цього, апеляційний суд погодився із установленими судом першої інстанції фактичними обставинами про те, що рішення і наказ зобов`язували ОСОБА_7 виконати рішення суду, що набрало законної сили.

Також суд апеляційної інстанції не проаналізував практику Верховного Суду, на яку посилався адвокат, і не обґрунтував, чому уважає її нерелевантною обставинам справи щодо ОСОБА_7 .

Водночас у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року справа № 659/1012/18 (провадження № 51-3927км19) розглянуто питання невиконання рішення суду і зроблено висновок, зокрема, про те, що обов`язковою умовою настання кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення є встановлення у ньому вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру, адресованої для виконання певним особам. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок про виконання рішення суду. 

До того ж, у цій постанові вказано щодо обов`язку виконання рішення, який визначається відповідно до способу виконання, визначеному в ньому та згідно із Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження» покладено на спеціально створені в Україні органи державної виконавчої служби (приватних виконавців).

Крім того, не знайшли належної перевірки та відповідей доводи захисника про відсутність у ОСОБА_7 умислу на невиконання постанови виконавця, оскільки ні він, ні співробітники фермерського господарства не були повідомлені про відкрите виконавче провадження, тож під час відкриття рахунків у банках він не міг діяти усупереч постанови приватного виконавця, бо не був обізнаний про наявне виконавче провадження.

Також цей суд не відреагував достатньою мірою на твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 відкрив рахунки у період зупинення виконавчого провадження.

Погоджуючись з викладеними фактичними обставинами, які суд першої інстанції вважав встановленими, апеляційний суд не конкретизував, чи охоплювалися вони всі поняттям невиконання рішення суду і чому відкриття рахунків у банках охоплюється саме цим поняттям, а не відноситься до перешкоджання його виконанню, що також міститься у диспозиції ч. 2 ст. 382 КК.

Таким чином, зважаючи на викладене вище, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки її постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення з призначенням нового розгляду в цьому суді.

У зв`язку із цим апеляційному суду, даючи відповідь на вказані доводи, необхідно проаналізувати та дати оцінку всім фактичним даним, які стосуються тверджень сторони захисту, установити, чи вплинули ці обставини на загальну справедливість прийнятого рішення.

Також суду апеляційної інстанції, за наявності підстав, необхідно дотриматись процедури, передбаченої ст. 285 КПК, щодо роз`яснення права бути звільненим від кримінальної відповідальності, на що вказує сторона захисту. 

З огляду на наведене Верховний Суд вважає, що касаційна скарга захисника, в частині, яка стосується допущених судом апеляційної інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в цьому суді.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 -адвоката  ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3