ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/24075/25
Провадження № 22-ц/820/420/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
секретар судового засідання Демчук В. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року (суддя Порозова І. Ю., повне судове рішення складено 05 грудня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд 
у с т а н о в и в :
25 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000000 грн, завданої внаслідок невиконання рішення суду у справі № 686/28905/23 і порушення його права на судовий захист. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року в позові відмовлено.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність рішення суду. Його право на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення суду презюмується. Не погоджується з висновком суду, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. 
У відзиві Державна казначейська служба України просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів.
У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відмову в позові суд мотивував пред`явленням позову до неналежного відповідача.
Апеляційний суд з висновком суду не погоджується з таких підстав.
Установлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 травня 2024 року, частково задоволено позов. Стягнуто з Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 128443,05 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 34940,88 грн. 
06 червня 2024 року в справі № 686/28905/23 був виданий виконавчий лист.
Постановою державного виконавця від 30 червня 2025 року у ВП № 75276990 виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
04 липня 2025 року ОСОБА_1 подав виконавчий лист до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області. 
11 липня 2025 року Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області повернуло виконавчий лист позивачу без виконання.
07 серпня 2025 року ОСОБА_1 повторно подав виконавчий лист до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області.
22 серпня 2025 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з положеннями частини 1, 3, 5 та пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Частиною 1 статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Частиною 1 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
Саме на позивача у деліктних правовідносинах покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).
Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.
ОСОБА_1 не надав доказів протиправності поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою, наявності шкоди.
Відповідно до частин 1-3 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.
Згідно з пунктом 9 частини 1, частиною 2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.
На підставі частини 3 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до надходження від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачу.
Недотримання вказаного порядку подання документів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, відсутність у боржника відкритих рахунків в органі Казначейства стало підставою повернення Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області стягувачу поданого ним виконавчого листа про стягнення з Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати у розмірі 128443,05 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 34940,88 грн, про що письмово повідомлено листами від 11.07.2025 і 22.08.2025.
За відсутності протиправності дій Головного управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області у невиконанні рішення суду, причинного зв`язку між такими діями і завданою шкодою виключається відповідальність держави за моральну шкоду, завдану невиконанням судового рішення.
Саме з цих підстав має бути відмовлено в позові ОСОБА_1 . 
Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. 
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач        О. І. Талалай

Судді  А. П. Корніюк

І. В. П`єнта