Єдиний унікальний номер справи 185/2645/26
Провадження № 1-кп/185/1149/26

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді     ОСОБА_1 ,
секретаря      ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у період воєнного стану в залі в м.Павлограді Дніпропетровської області кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №12026041370000026 від 07 січня 2026 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Завітне Бажання Великоновосілківського району Донецької області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , - 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,- 
за участю прокурора      ОСОБА_4 
захисника      адвоката ОСОБА_5 (дистанційно),
обвинуваченого      ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запроваджений воєнний стан в державі, який в подальшому продовжено в Україні.
17 грудня 2025 року близько 08.40 год. обвинувачений ОСОБА_3 перебував за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 разом з потерпілою ОСОБА_6 . У зазначений час потерпіла добровільно передала обвинуваченому ОСОБА_3 належний їй мобільний телефон Samsung Galaxy A14, попередньо повідомивши пін-код до телефону та додатку АТ «Райффайзен Банк» з метою придбання продуктів харчування. В цей час у обвинуваченого ОСОБА_3 виник злочинний умисел на таємне заволодіння грошовими коштами, які знаходяться на банківському рахунку потерпілої. Реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись наданим доступом до мобільного телефону та вказаного додатку, достовірно знаючи пін-код до нього, обвинувачений ОСОБА_3 отримав можливість доступу до банківського рахунку потерпілої № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Райффайзен Банк», на якому знаходилися грошові кошти. Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою таємного викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_3 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, здійснив одну банківську транзакцію на суму 18720 гривень, перерахувавши зазначені кошти з банківської картки потерпілої на власну банківську картку № НОМЕР_2 , відкриту в АТ КБ «ПриватБанк». Продовжуючи свої злочинні дії, аналогічним чином, 18 грудня 2025 року близько 17.06 год., перебуваючи за тією ж адресою та за аналогічних обставин обвинувачений ОСОБА_3 , скориставшись мобільним телефоном потерпілої та маючи доступ до її банківського рахунку, таємно викрав грошові кошти у сумі 6240 гривень, здійснивши відповідну транзакцію з банківської картки потерпілої на власну банківську картку. У результаті зазначених умисних протиправних дій обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 24960 гривень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

24.02.2026 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 в присутності захисника – адвоката ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468-470, 472, 473 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання.
Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість в повному обсязі у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, та на звільненні обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні злочину, що йому інкримінований, у вчиненому щиро розкаявся. Йому цілком зрозумілі його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості він буде обмежений в праві оскарження вироку згідно із положеннями ст.ст.394, 424 КПК України. Він повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди судом. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.
Прокурор просив затвердити укладену з обвинуваченим угоду про визнання винуватості та ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_3 з призначенням йому покарання узгодженого сторонами в угоді.
Захисник також наполягав на затвердженні укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.
Потерпіла ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності. Судом була досліджена письмова згода потерпілої, що була надана прокурору, щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, з запропонованим видом та розміром покарання остання погоджується, претензій до обвинуваченого не має. 

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином. Потерпіла ОСОБА_6 надала письмову згоду прокурору на укладення угоди.
При цьому судом з`ясовано, що усі сторони кримінального провадження, зокрема і обвинувачений ОСОБА_3 розуміють, що відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст.474 КПК України.
Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 24.02.2026 року, яка укладена між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні, ОСОБА_3 в присутності захисника – адвоката ОСОБА_5 , і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Як вбачається із даних реєстру матеріалів досудового розслідування запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 лютого 2026 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , та обвинуваченим у цьому провадженні, ОСОБА_3 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №12026041370000026 від 07 січня 2026 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Визнати  ОСОБА_3  винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. 

На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_3  від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк відраховувати з моменту проголошення вироку, тобто з 13.03.2026 року.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, а саме:
- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4, ч.6, ч.7 ст.474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя           ОСОБА_1