ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/20/25
Номер провадження 22-ц/818/459/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 червня 2025 року в складі судді Жорняк О.М. по справі № 619/20/25 за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Дергачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення батьківства та внесення зміни до актового запису про народження, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про встановлення батьківства та внесення зміни до актового запису про народження, заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Дергачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Заява мотивована тим, що з 2009 року вона проживала разом із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації шлюбу.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2011 року у справі № 2025/2-2-740/11 розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які мали спільну доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї з ОСОБА_5 народився син, ОСОБА_8 .
Відомості про батька ОСОБА_9 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України та вказано « ОСОБА_10 ».
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 загинув при захисті Батьківщини.
Вказувала, що факт того, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_8 окрім іншого підтверджено висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження від 25 грудня 2024 року, номер: 45978 на підставі біологічного матеріалу його доньки, ОСОБА_4 .
Вказувала, що встановлення вказаного факту необхідно для захисту прав та інтересів дитини у зв`язку із втратою годувальника.
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3 просила встановити факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; внести зміни до актового запису № 177 від 15 листопада 2011 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та в графі прізвище вказати « ОСОБА_11 » замість « ОСОБА_12 ».
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 червня 2025 року заяву ОСОБА_3 задоволено.
Встановлено факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Внесено зміни до Актового запису № 177 від 15 листопада 2011 року, складеного Відділом ДРАЦС Дергачівського РУЮ Харківської області про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та в графі прізвище вказано « ОСОБА_11 » замість « ОСОБА_12 ».
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю вимог заяви достатніми та допустимими доказами факту батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
На вказане судове рішення 11 липня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Габор Вікторія Володимирівна, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким залишити заяву без розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником не залучено до участі у справі всіх заінтересованих осіб, а саме батька загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , а також Міністерство оборони України, як розпорядника одноразової грошової допомоги, визначеної Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки факт встановлення батьківства в подальшому може вплинути на обсяг такої допомоги.
Вимоги заявниці підлягають розгляду в порядку позовного провадження у зв`язку з наявністю спору про право. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, встановлення факту батьківська в подальшому може вплинути і на обсяг спадкових прав спадкоємців, а тому заява ОСОБА_3 підлягає залишенню без розгляду.
На вказане судове рішення 11 липня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Габор Вікторія Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким залишити заяву без розгляду.
Апеляційна скарга мотивована недоведеністю вимог заявниці.
ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів походження дитини ОСОБА_8 від загиблого ОСОБА_5 .
Висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження від 25 грудня 2024 року № 45978 є неналежним доказом по справі з огляду на проведення вказаного дослідження за ініціативою ОСОБА_3 , без будь-якого застереження експертів щодо кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивого висновку.
Зазначав про наявність спору щодо розміру грошової допомоги та права на її відшкодування між особами, які претендують на такі виплати та органом, який проводить їх нарахування та виплату, що свідчить про необхідність розгляду заяви в позовному провадженні.
19 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Мироненко Світлана Миколаївна, подала відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в якому просила рішення суду залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що чинним законодавством не передбачений інший порядок встановлення заявленого нею факту. Встановлення факту батьківства не пов`язане з вирішенням спору про право.
Апеляційні скарги не містить жодних спростувань факту того, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_8 , а доводи скарг зводяться лише до заперечення процесуального порядку встановлення такого факту.
З приводу незалучення до розгляду даної справи Міністерства оборони України, зазначено, що між ОСОБА_3 (її сином) та Міністерством оборони України спір відсутній, оскільки останнє не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги згідно із положеннями статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2025 року у справі № 629/59/25 заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Лозівська об`єднана територіальна громада в особі виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_6 , про встановлення факту родинних відносин - задоволено. Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , був сином ОСОБА_2 . Вказаний факт ОСОБА_2 просила встановити з метою отримання соціальної допомоги згідно із положеннями статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте, до розгляду вказаної справи ОСОБА_2 не залучала ОСОБА_1 , а тому останній не є зацікавленою у розгляді даної справи особою.
Судом першої інстанції враховано також й інші докази, які підтверджують факт батьківства, в їх сукупності. Сумнівів у правильності висновку генотипоскопічного дослідження не встановлено, докази, що висновок є недостатньо обґрунтованим чи суперечить іншим матеріалам справи відсутні.
У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 02 квітня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_3 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 221-222, т. 1), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 198, т. 1);
Дергачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану отримано в електронному кабінеті 31 липня 2025 року (а.с. 197, т. 1);
ОСОБА_2 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 231-232, т. 1), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 200, т. 1);
Адвокатом Габор Вікторією Володимирівною, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , отримано в електронному кабінеті 31 липня 2025 року (а.с. 196, т. 1);
ОСОБА_4 отримано 12 серпня 2025 року (а.с. 223, т. 1);
ОСОБА_1 отримано 05 серпня 2025 року (а.с. 218, т. 1).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками зазначено: батько - « ОСОБА_10 », в графі мати « ОСОБА_3 » (а.с. 23).
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України відомості про батька ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 24).
Відповідно до Заяви матері та батька про визнання батьківства, складеної ОСОБА_5 , останній визнавав себе батьком ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_3 . Зазначена заява посвідчена начальником державної установи «Харківський слідчий ізолятор, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 25).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер (а.с. 22).
Висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження № 45978, складеним Медико-генетичного центру «Мама Папа» 25 грудня 2024 року, встановлено, що ймовірність того, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народжений матір?ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , народжена іншою матір?ю, мають спільного біологічного батька, складає 99% (а.с. 84-93).
Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.
Отже, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.
У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_3 просила встановити факт батьківства ОСОБА_5 щодо сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначивши при цьому мету встановлення такого факту - соціальний захист та отримання пільги, у зв`язку із втратою годувальника, оскільки батько загинув при виконанні військового обов`язку.
Заперечуючи проти задоволення заяви, заінтересована особа ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказували, що мають сумніви щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_3 , а також звертали увагу суду на те, що під час розгляду цієї справи виник спір про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 
9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. 
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) та постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16 (провадження № 61-24660св18), від 5 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), на які посилається заявник у касаційній скарзі.
У справі, що переглядається, ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства, оскільки ОСОБА_5 є біологічним батьком дитини, та бажала внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини № 177 від 15 листопада 2011 року з метою оформлення спадкових прав, одержання соціальної виплати у зв`язку з втратою годувальника та набуття дитиною відповідного статусу.
Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. 
У статті 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. 
Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. 
При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).
У постанові Верховного Суду від 9 квітня 2025 року у справі № 213/1448/24 (провадження № 61-12171св24), врахування висновків якої узгоджується з частиною третьою статті 400 ЦПК України, вказано, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю дитини, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. 
Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти», заява № 62257/15, зазначено, що ДНК-тест це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з частинами першою, третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Національні органи влади, дозволяючи або відхиляючи заяву (позов) про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Krisztian Barnabas Toth v. Hungary», № 48494/06, 12 лютого 2013 року, § 33)
Також у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду вказала про відсутність спору про право між позивачем та Міністерством оборони України на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
Факт загибелі ОСОБА_5 учасники справи не оспорювали, а тому, враховуючи статтю 130 СК України та статтю 293 ЦПК України, наявні підстави для звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства. 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість розгляду заяви ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження, оскільки законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження такого факту, що має юридичне значення. 
При цьому встановленням факту батьківства ОСОБА_5 відносно дитини не порушуються інтереси Міністерства оборони України, а тому доводи ОСОБА_2 щодо необхідності залучення вказаної особи є необґрунтованими.
Заперечення ОСОБА_15 щодо неналежності у якості висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження від 25 грудня 2024 року № 45978 є необґрунтованими, оскільки доказів на спростування наведених в них обставин учасниками справи не надано. Обґрунтувань, які саме положення чинного законодавства порушено експертом при проведенні експертизи не наведено.
Посилання апелянтів на той факт, що з вимог даної заяви вбачається спір про право, оскільки метою подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення є отримання ОСОБА_3 1 в наступному, як законною представницею свого сина ОСОБА_16 , права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця ОСОБА_5 є безпідставним.
Встановлення факту батьківства ОСОБА_5 відносно дитини ОСОБА_16 не потребує в подальшому звернення до суду для вирішення спору про право.
Наведені у доводах скарги аргументи стосуються спору, який наразі у неї з заявницею не виник. 
На день розгляду цієї справи той факт, що ОСОБА_15 є батьком ОСОБА_5 не вирішує питання щодо прав чи обов`язків апелянта, внаслідок чого у суду немає підстав для висновку про те, що між нею та заявницею виник спір по суті заяви про встановлення юридичного факту родинних відносин. Доводи скарги про необхідність залучення до розгляду цієї заяви інших осіб також є безпідставними, оскільки у даному випадку спадкування відбувається у позасудовому порядку, відомостей про наявність спору щодо кола спадкоємців, або спадкового майна, яке не було вирішено у позасудовому порядку, - матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина