справа № 752/22125/23
провадження № 22-ц/824/1871/2026
головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж.І. 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «Страхова група «Оберіг» (далі - ТДВ «СГ «Оберіг») про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 28 липня 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автотранспортного засобу Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки Toyota Rav 4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого вищевказані транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року, яка набрала законної сили 2 серпня 2022 року, у справі №759/7190/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом серії №EP-202169900 від 12 грудня 2020 року.
20 грудня 2021 року оцінювачем Галамай Б.І. проведено оцінку матеріального збитку, завданого автомобілю Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , за результатами якої вартість матеріального збитку становить 145 419,21 грн.
Згідно з ремонтними калькуляціями вартість фактичного ремонту транспортного засобу Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 145 462,68 грн.
Таким чином, сума збитків, яка не відшкодована позивачу за пошкодження автотранспортного засобу становить 145 462,68 грн.
Позивач також зазнала моральної шкоди, оскільки було порушено її право власності, пов`язане з тим, що внаслідок вчинення правопорушення остання не могла користуватися належним їй майном транспортним засобом, телефоном, засобами виробництва.
За наслідками вчинення ДТП, позивач отримала ушкодження середньої та легкої тяжкості, перебувала на лікарняному, тому у відповідності до «Методики психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди» ступень моральної шкоди становить 36 МЗП, що становить 234 000 грн.
Позивач поніс витрати, які повинні бути відшкодовані відповідачем у повному обсязі, щодо сплаченого судового збору, відшкодування наданої правової допомоги через залучення адвоката Мамаєва Д.Ю. до участі у справі у розмірі6 000 грн та витрат за послуги експерта за складання звіту з проведеної оцінки прямих збитків у розмірі 5 000 грн, а також витрат за проведення експертизи стану ушкодження та визначення у розмірі 1 796,90 грн.
Просила стягнути на користь ОСОБА_1 з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» матеріальну шкоду в розмірі 145 462,68 грн, моральну шкоду, що становить 36 МЗП, що становить 234 000 грн, судові витрати, які складаються з судового збору, витрат на надання правової допомоги, витрат на проведення експертиз.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Мамаєв Д.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції невірно трактовано, які саме витрати поніс позивач, оскільки зазначена моральна шкода завдана позивачу складається з витрат на лікування, тому позивач у відповідності ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на таке відшкодування.
Вважає, суд не врахував, що позивач надала квитанції про сплату сум 76 914 грн та 68 548,68 грн на користь ТОВ «Алекс со», які підтверджують факт оплати ремонту. Відсутність зазначення платника в квитанціях не спростовує того, що саме позивач здійснив ці платежі, адже позивач був заінтересованою особою у відновленні транспортного засобу, яким користувався. Зауважує, що твердження про не надання доказів, що саме позивач є платком по платіжним інструкціям не спростовує факту оплати таких послуг та факт оплати саме позивачем підтверджується наявністю таких квитанцій у позивача, як у безпосереднього платника за відновлювальний ремонт.
12 серпня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТДВ «СГ «Оберіг» - Алєксєєва В., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що за ст. 1166 ЦК України шкода відшкодовується особі, яка її зазнала. Практика ВС: у постанові від 3 грудня 2014 року у справі N° 6-183цс14 та в ухвалі від 7 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц акцентовано, що право на відшкодування матеріальної шкоди мають виключно ті особи, які фактично понесли витрати - сплатили вартість ремонту чи відновлення майна.Позивач не підтвердила фактичну сплату коштів (відсутні платіжні доручення, касові чеки, виписки банку), а лише надала довіреність на користування ТЗ, що не є підставою для самостійного відшкодування. Верховний Суд у постанові N° 753/19288/14-ц від 30 жовтня 2019 року встановив критерії доказування: витрати повинні бути підтверджені документально, особливо якщо власник майна - інша особа.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Мамаєв Д.Ю. просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну та поштову адреси, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції та рекомендованим повідомленням.
За таких обставин та керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 28 липня 2021року відбулась ДТП за участі автотранспортного засобу Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки Toyota Rav 4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого вищевказані транспортні засоби отримали механічні ушкодження.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Toyota, д.н.з. НОМЕР_3 , на момент ДТП була застрахована в ТДВ "СГ "Оберіг" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-202169900.
ОСОБА_4 є власником транспортного засобу Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 .
20 грудня 2021 року ОСОБА_1 та ТзОВ фірма «Експертиза» уклали договір про виконання судової експертизи №20, відповідно до умов якого виконавець виконує судову автотоварознавчу експертизу, згідно наданих світлин без огляду КТЗ з наданням за його результатами висновку, а замовник оплачує проведення експертизи. Вартість договору становить 3 000 грн без ПДВ.
Відповідно до квитанції №0.0.2391825517.1 від 22 грудня 2021 року ОСОБА_1 сплатила на користь ТзОВ фірма «Експертиза» 5 000 грн, призначення платежу за проведення автотоварознавчої експертизи.
Відповідно до висновку судового експерта Галамай Б.І. від 20 грудня 2021 року №145 вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , з врахуванням (включенням) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), з врахуванням (включенням) ПДВ у вартості матеріалів та вартості ремонтно-відновлювальних робіт становить 145 419,21 грн. Коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , приймається для розрахунку у нульовому значенні. Вартість відновлювального ремонту у врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , з врахуванням (включенням) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), з врахуванням (включенням) ПДВ у вартості матеріалів та вартості ремонтно-відновлювальних робіт становить 145 419,21 грн.
20 грудня 2021 року ТОВ «Алекс со» виставило замовнику ОСОБА_4 рахунок № НОМЕР_4 щодо оплати вартості відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Golf SportWagen, д.н.з. НОМЕР_1 , з ПДВ в сумі 145 462,68 грн.
Відповідно до рахунку ТОВ «Алекс со» №А000169172 від 28 січня 2022 року, замовником за яким є ОСОБА_4 , вартість ремонтних робіт під час відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Golf SportWagen, д.н.з. НОМЕР_1 , з ПДВ становить 14 079,78 грн.
Матеріали цивільної справи містять дві квитанції про сплату на користь ТОВ «Алекс со» 76 914 грн та 68 548, 68 грн, платник та призначення платежу не зазначені.
Відповідно до висновку експертного дослідження №043-637-2021 ОСОБА_1 мала тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, гострий середній посттравматичний отит справа, закрита травма лівої кисті - вивих великої багатокутної кістки кисті.
Матеріали цивільної справи містять чек про сплату на користь Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи 1 796,90 грн, платник та призначення платежу не зазначені.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року у справі №759/7190/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, провадження по адміністративній справі закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до постанови від 20 липня 2022 року у справі №759/7190/22 ОСОБА_2 28.07.2021 приблизно о 17.20 год. на перехресті рівнозначних доріг - вул. Чернівецька та вул. Борщагівська в с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського р-н Київської обл., керуючи автомобілем Тойота, д.н.з. НОМЕР_5 , не був уважним, не надав дорогу транспортному засобу, що наближався праворуч, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_6 , водій ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, чим порушив п.п.2.3б, 16.12 ПДР.
Наведене свідчить про те, що в ДТП, яка сталась 20 липня 2022 року, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження
20 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ «Страхова Група «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування.
16 червня 2023 року ТДВ «Страхова Група «Оберіг» листом № 16006-12 повідомило позивача про відмову у здійсненні страхового відшкодування, оскільки власником транспортного засобу Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 .
3 жовтня 2023 року ТДВ «Страхова Група «Оберіг» листом № 32142/1/1ПЗ повідомило позивача про прийняте рішення здійснити страхову виплату в розмірі 3 001,12 грн за лікування потерпілої.
Відмовляючи в задоволенні стягнення матеріальної шкоди у розмірі 145 462, 68 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала до суду доказів, що саме вона понесла витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу. Також суд вважав, що оскільки позивач лише 20 березня 2023 року звернулася до ТДВ «Страхова Група «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування, хоча ДТП відбулася 28 липня 2021 року, тому вона пропустила строк на подання відповідної заяви.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги експерта за складання звіту з проведеної оцінки прямих збитків у розмірі 5000 грн та витрат на проведення експертизи стану ушкодження та визначення ушкоджень у розмірі 1 796, 90 грн, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач не набула права на самостійне обрання експерта для визначення розміру шкоди, а також оскільки, наданий позивачем висновок №145 судом не прийнято як доказ, то у відповідача відсутній обов`язок щодо відшкодування понесених позивачем витрат на проведення автотоварознавчої експертизи. Матеріали цивільної справи містять чек про сплату на користь Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи 1 796,90 грн, платник у якому не зазначений. При цьому суд вказав, що предметом розгляду даної справи є стягнення страхового відшкодування понесених збитків, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу у ДТП, а не стягнення шкоди, яка заподіяна внаслідок ДТП життю та здоров`ю позивача, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині суд також відмовив.
Щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 234 000 грн суд першої інстанції виходив із того, що належним відповідачем за вимогою про стягнення моральної шкоди є ОСОБА_2 , оскільки саме він є винуватцем ДТП та особою, яка спричинила позивачу моральну шкоду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння та роз`яснив, що абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №200/21325/15-ц.
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частин першої і другої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що Кодексу випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Згідно із частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(статті 9, 23 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.10.2019 по справі № 320/9174/15-ц, за змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
За ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.
Отже, виходячи з наведених положень Закону, потерпілий має право на самостійне обрання аварійного комісара, суб`єкта оціночної діяльності або експерта для визначення розміру шкоди лише у тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Відповідно до п. 35.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 зазначеного вище Закону (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Шкода потерпілому відшкодовується у розмірі реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямих збитків, яких зазнав потерпілий.
За наслідками настання страхового випадку страховик відшкодовує потерпілому витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу із урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. При цьому страхове відшкодування зменшується на визначену у договорі страхування суму франшизи.
У разі здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, витрачених на його відновлення, а у разі непроведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для його відновлення в майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №753/19288/14-ц і від 2 червня 2022 року у справі №638/10072/19).
У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі №924/625/17 суд касаційної інстанції зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а тому суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотехнічної експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на який проводився ремонт автомобіля.
У разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.12.2021 по справі №147/66/17 зазначила, що відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.
Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.
Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.
Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.
З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.
Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.
У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.
Як було встановлено судом першої інстанції, що 28 липня 2021 року відбулась ДТП за участю автотранспортного засобу Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Toyota Rav 4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого вищевказані транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а водій ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.
Обставини ДТП та факт того, що  ОСОБА_2  є заподіювачем шкоди, сторонами не оспорюються.
У даному випадку, позивачем, як потерпілою особою, пред`явлено позов про стягнення страхового відшкодування до страховика, у якого власник вищезазначеного автомобіля застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, власником транспортного засобу Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 , а позивач користувалась цим автомобілем на відповідній правовій підставі.
20 березня 2023 року позивач звернулася до ТДВ «Страхова Група «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування.
На замовлення позивача, судовим експертом Галамай Б.І. зроблено висновок від 20 грудня 2021 року № 145, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , з врахуванням (включенням) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), з врахуванням (включенням) ПДВ у вартості матеріалів та вартості ремонтно-відновлювальних робіт становить 145419,21 грн. Коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , приймається для розрахунку у нульовому значенні. Вартість відновлювального ремонту у врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля Volkswagen Golf Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , з врахуванням (включенням) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), з врахуванням (включенням) ПДВ у вартості матеріалів та вартості ремонтно-відновлювальних робіт становить 145 419,21 грн.
Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції рахунки про сплату вартості відновлювальних робіт в сумі 145 462,68 грн та в сумі 14 079,78 грн ТОВ «Алекс со» виписало на ім`я ОСОБА_4 , вказавши її замовником вартості відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Golf SportWagen, д.н.з. НОМЕР_1 .
Матеріали цивільної справи містять дві квитанції про сплату на користь ТОВ «Алекс со» 76 914 грн та 68 548, 68 грн, проте платник в них не зазначений.
Таким чином є правильним висновок суду першої інстанції про те, що з наданих доказів неможливо беззаперечно встановити, що саме позивач понесла фактичні витрати по оплаті відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volkswagen Golf SportWagen, д.н.з. НОМЕР_1 , а не його власниця ОСОБА_4 .
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц зазначено, що особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також суд першої інстанції правильно зауважив, що оскільки транспортний засіб був відремонтований, що підтверджується матеріалами справи та позивачем, то розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися, як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем.
Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц.
Таким чином оскільки позивачка не надала до суду доказів, що саме вона понесла витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 145 462, 68 грн не підлягають задоволенню.
Також суд колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивач лише 20 березня 2023 року звернулася до ТДВ «Страхова Група «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування, хоча ДТП відбулася 28 липня 2021 року, тому вона пропустила строк на подання відповідної заяви. Такий висновок суду першої інстанції позивачкою не спростований.
Так, сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування.
У справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
На підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення з заявою про страхове відшкодування, позивач не надала жодних належних та допустимих доказів, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини. Суд позбавлений права самостійно вишуковувати відповідні аргументи.
Встановивши, що позивач не повідомляла страховика про ДТП, яка сталася 28 липня 2021 року, та не зверталася до цього страховика із заявою про страхове відшкодування протягом річного строку з дати її настання, не надала страховій компанії пошкоджений автомобіль для огляду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що остання не скористалася правом на отримання страхового відшкодування у строки та в порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги експерта за складання звіту з проведеної оцінки прямих збитків у розмірі 5 000 грн та витрат на проведення експертизи стану ушкодження та визначення ушкоджень у розмірі 1 796, 90 грн.
Як встановлено судом, 20 грудня 2021 року ОСОБА_1 та ТзОВ фірма «Експертиза» уклали договір про виконання судової експертизи №20, відповідно до умов якого виконавець виконує судову автотоварознавчу експертизу згідно наданих світлин без огляду КТЗ з наданням за його результатами висновку, а замовник оплачує проведення експертизи, вартість договору становить 3 000 грн без ПДВ.
Відповідно до квитанції №0.0.2391825517.1 від 22 грудня 2021 року ОСОБА_1 сплатила на користь ТзОВ фірма «Експертиза» 5 000 грн, призначення платежу за проведення автотоварознавчої експертизи.
Проте, між позивачем та ТзОВ фірма «Експертиза» було погоджено вартість договору у розмірі 3 000 грн. 
Інших доказів про збільшення вартості проведення експертизи позивачкою не надано, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір витрат на проведення експертизи у сумі 5 000 грн є необґрунтованим.
Так, як вже було зазначено судом, оскільки транспортний засіб Volkswagen Golf НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_1 , був відремонтований, що підтверджується матеріалами справи та позивачем, то розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт.
Суд першої інстанції правильно вважав, що остання могла б набути право самостійно проводити експертну оцінку пошкодженого транспортного засобу, лише якщо б остання звернулася в межах визначеного законодавством строку до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, а страховик у свою чергу не забезпечив участі страхового комісара у визначений пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Оскільки позивач не набула права на самостійне обрання експерта для визначення розміру шкоди, а також оскільки, наданий позивачем висновок №145 судом не прийнято як доказ, то у відповідача відсутній обов`язок щодо відшкодування понесених позивачем витрат на проведення автотоварознавчої експертизи.
Також судом встановлено, що позивачем було проведено експертне дослідження тілесних ушкоджень та ступень їх тяжкості.
Матеріали цивільної справи містять чек про сплату на користь Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи 1 796,90 грн, платник у якому не зазначений.
При цьому судом правильно встановлено, що предметом розгляду даної справи є стягнення страхового відшкодування понесених збитків, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу у ДТП, а не стягнення шкоди, яка заподіяна внаслідок ДТП життю та здоров`ю позивача.
На підставі вищевикладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Щодо вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 234 000 грн, колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що належним відповідачем за вимогою про стягнення моральної шкоди є ОСОБА_2 , оскільки саме він є винуватцем ДТП та особою, яка спричинила позивачу моральну шкоду.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.
Відповідно до ст. 26-1 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Відповідно до пп. "г" і "ґ" п. 41.1 та пп. "в" п. 41.2 ст. 41 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону (учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом) та у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".
Отже, аналіз змісту ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою врегульовано відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, дає підстави для висновку, що відшкодування моральної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу, а також проходженням позивачем лікування, не є обов`язком страховика. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба