Справа № 161/2011/26 
Провадження № 2/161/2799/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Антіпової Т.А. 
за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 630,30 гривень та судові витрати по справі.
Вимоги мотивує тим, що 05.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - (первісний кредитор) та  ОСОБА_1 (далі - відповідач) укладено кредитний договір № 585865775 у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму 5000,00 гривень зі сплатою процентів за користування коштами. 
Позивач вказує, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за вказаним правочином, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість в загальному розмірі 14 630,30 грн, яка складається з: 5 100,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 9 530,30 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
28.11.2018 року первісний кредитор відступив право вимоги до відповідача до ТОВ «Таліон Плюс» згідно договору факторингу №28/1118-01 (продовжено рядом додаткових угод, право вимоги до відповідача передано згідно реєстру №102 від 06.10.2020 року).
05.08.2020 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», згідно договору факторингу №05/0820-01 (реєстр вимоги № 11 від 31.08.2023 року).
11.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача перейшло до позивача (реєстр боржників від 14.07.2025).
Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2026 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с.158-159).
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
09.02.2026 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 163-165). Відповідно до позиції, викладеної у відзиві, відповідач заперечує наявність у позивача права вимоги за кредитним договором №585865775 від 05.08.2020 року, оскільки із аналізу договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нового кредитора ще 28.11.2018 року, а сам кредитний договір №585865775 був укладений 05.08.2020 року, тобто через 2 роки після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки договір факторингу права вимоги є похідним від кредитного договору, а отже, не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.
Отже, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №585865775 від 05.08.2020 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, та покласти на позивача витрати на правову допомогу (а.с.163-165).
09.02.2026 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання, відповідно до якого представник відповідача просить повернути без розгляду позовну заяву позивачу. Зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду через свого представника - Полякова Олексія Володимировича, за допомогою системи «Електронний суд». Однак подана представником позивача позовна заява не є створеною із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду та не надіслана засобами відповідної підсистеми ЄСІТС, як встановлено у пункті 26 Положення №1845/0/15-21. Така заява прикріплена, як додаток (зображення, відеофайли тощо), тому накладення представником електронного цифрового підпису на копію позовної заяви не свідчить про дотримання вимог щодо її підписання, а лише засвідчує правовий статус електронної копії документа (а.с.171- 173). 
10.02.2026 на адресу суду від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої, у відповідь на клопотання представника відповідача про повернення позовної заяви позивачу, представник позивача зазначає, що спосіб формування та завантаження позовної заяви в підсистемі «Електронний суд» не має жодного відношення до предмета спору, а також не може впливати на вирішення питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для задоволення позову. Таким чином, доводи відповідача щодо оформлення позовної заяви не мають жодного значення для вирішення спору по суті.
Враховуючи вищевикладене просить у клопотанні відповідача про повернення позовної заяви без розгляду позивачу відмовити у повному обсязі (а.с.175-176).
10.02.2026 року на адресу суд від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 185-194), відповідно до якої представник позивача зазначає, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено Договір факторингу № 28/1118-01.
Відповідно до п.8.6 додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. 
28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору № 28/1118-01 продовжено до 31.12.2020. 
31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №26, якою викладено договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 у новій редакції, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2021 року №27, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року.
31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2022 року №31, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року.
31.12.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2023 року №32, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року.
Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024.
Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
06.10.2020 р. відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 102 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 10 468,70 грн. 
Таким чином, відповідно до положень вказаного договору передача права вимоги здійснюється не за самим договором факторингу, а в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. 
Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення є право вимоги до ОСОБА_1 . Реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним із відповідачем, підписаний між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» 06.10.2020 р., тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року, що не суперечить закону.
Крім того, зазначають, що реєстр прав вимоги, до якого включений кредитний договір № 585865775 від 05.08.2020, укладений 06.10.2020, тобто через 2 місяці після укладення кредитного договору. Зазначений реєстр прав вимог містить вичерпну індивідуалізацію щодо предмета договору та ціни. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже стало існувало (а.с.185-190).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. 
Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 12 та частиною 1статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс - коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет -магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»).
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.
Судом встановлено, що 05.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 585865775 (а.с. 43-45).
Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору:
- сума кредиту 5000,00 гривень (п. 1.1);
- кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту (п.1.2);
- на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.3);
- у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення) (п. 1.4).
Додатковою угодою від 05.08.2020 року сума кредиту була збільшена до 5 100,00 гривень на строк дії договору № 585865775 від 05.08.2020 року (а.с.47).
05.08.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало (перерахувало)  ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000,00 гривень (а.с.42).
06.08.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало (перерахувало)  ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100,00 гривень (а.с.41).
За змістом заявки на отримання грошових коштів в кредит від 05.08.2020 зазначено інформацію про позичальника  ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_1 , виданий Луцьким МВ УДМС України у Волинській області, РНОКПП НОМЕР_2 , адресу реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , номер карти: НОМЕР_3 . 
В ході розгляду справи судом, із урахуванням принципу дотримання прав учасників процесу та засад змагальності, було задоволено клопотання представника позивача, та ухвалою суду від 30 січня 2026 року було витребувано в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформацію чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) платіжну картку 5169-36XX-XXXX-7932 та факт зарахування коштів на платіжну карту 5169-36XX-XXXX-7932 за період від 05.08.2020 до 10.08.2020 в сумі 5000,00 гривень, а також зарахування на платіжну карту № НОМЕР_4 за період від 06.08.2020 до 11.08.2020 в сумі 100,00 гривень (а.с.158-159).
На виконання вимоги ухвали суду банком надано відповідь, в якій зазначено, що в ході перевірки було підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № 5169-36XX-XXXX-7932.
З інформації про рух коштів по картці вбачається, що 05.08.2020 року було зарахування коштів у сумі 5 000 гривень та 06.08.2020 року було зарахування коштів у сумі 100 гривень (а.с.210-211).
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено Договір факторингу № 28/1118-01.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» вчинено договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01.
У договорі факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 сторони обумовили:
- клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (пункт 2.1);
-фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не змінює попередній (пункт 2.2);
- фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог, сплачується Фактором одним платежем протягом (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди (пункт 3.1);
-право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (пункт 4.1.);
-договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін (пункт 8.4 договору).
Відповідно до п.8.6 додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину (а.с.113-120). 
28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору № 28/1118-01 продовжено до 31.12.2020 (а.с.125). 
31.12.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду року №26, якою викладено договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 у новій редакції, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року (а.с.126).
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2021 року №27, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с.137).
31.12.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2022 року №31, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с.139).
31.12.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду від 31 грудня 2023 року №32, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.140).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 06.10.2020 року №102 до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до  ОСОБА_1 на суму 10 468,70 гривень. Наданий Витяг з реєстру прав вимог до договору факторингу № 28/1118-01 містить підписи сторін (а.с.110-112).
05.08.2020 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», згідно договору факторингу №05/0820-01 (а.с.95-100).
Згідно із витягом з реєстру прав вимоги від 31.08.2023 року № 11 до договору факторингу від 05 серпня 2020 року №05/0820-01 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до  ОСОБА_1 на суму 14 630,30 гривень (а.с. 92-94)
11.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача перейшло до позивача (а.с.79-89).
Згідно із витягом з реєстру боржників від 14.07.2025 року за договором факторингу між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» від 11.07.2025 року № 11/07/25-Е ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуто право вимоги до  ОСОБА_1 на суму 14 630,30 гривень (а.с.75-78).
За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 14 630,30 грн, яка складається з: 5 100,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 9 530,30 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом (а.с.57,58-59).
Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач до суду не подав.
За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За встановлених фактичних обставин справи суд дійшов таких висновків.
05.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 585865775 та додаткову угоду до кредитного договору.
На підставі цього договору та додаткової угоди відповідач отримав кредит в розмірі 5100,00 гривень.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01.
У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткові угоди до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01:
від 28 листопада 2019 року №19, якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року;
від 31 грудня 2020 року №26, якою викладено договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 у новій редакції, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року;
від 31 грудня 2021 року №27, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року;
від 31 грудня 2022 року №31, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2023 року;
від 31.12.2023 №32, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 06.10.2020 року №102 до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до  ОСОБА_1 на суму 10 468,70 гривень. 
Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» право вимоги за кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1 № 585865775 у межах строку дії договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, що виникла в майбутньому.
05.08.2020 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», згідно договору факторингу №05/0820-01 (реєстр вимоги № 11 від 31.08.2023 року).
11.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача перейшло до позивача (реєстр боржників від 14.07.2025 року).
У частині першій статті 514 ЦК України закріплене правило, за яким обсяг прав, що передаються, визначається на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.
Формулювання цієї норми вказує на її диспозитивність, тобто не виключається можливість зміни обсягу прав. Таким чином, відступлення прав, обсяг яких буде визначено в майбутньому, вважається законодавчо прийнятним.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
На підставі частини 1, 2 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Отже, виходячи із положень ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги.
Таких висновків дійшов також Вищий господарський суд України у постанові від 19 жовтня 2015 року (справа №910/3498/15-г), де вказав, що тільки договору факторингу, порівняно з іншими договорами, притаманна можливість здійснювати відступлення як наявної, так і майбутньої грошової вимоги. Інші договори, включаючи загальний договір відступлення права вимоги (цесії), розраховані на відступлення лише наявних вимог.
Така конструкція ґрунтується на юридичній фікції щодо майбутньої заборгованості, де майбутнє право вважається таким, що переходить до нового кредитора з моменту укладення договору про цесію. Таким чином, для цілей відступлення права вимоги за майбутньою вимогою враховуються характеристики вже наявної вимоги.
Визначеність переданого права вимоги стосовно його змісту, обсягу та особи боржника має бути встановлена не в момент укладання правочину про цесію, а в момент виникнення права вимоги.
ЦК України не має жодних імперативних вимог щодо способів ідентифікації права вимоги в правочині про його відступлення або майбутнє відступлення новому кредитору. Сторони можуть обрати будь-які засоби або ознаки, що дозволять визначити підстави виникнення вимоги, її характер, обсяг, зміст тощо.
Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Натомість, до дійсних належать такі права вимоги, які юридично існують, виникнуть в майбутньому, або права по зобов`язаннях, за якими не настав строк виконання. Причому поняття дійсних вимог є ширшим, ніж наявних або існуючих, оскільки дійсними можуть бути не тільки зобов`язальні вимоги, що існують у даний час, а й ті, що виникнуть у майбутньому.
Водночас наявна вимога це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, або право грошової вимоги, можливість здійснення якої залежить від настання певної умови чи спливу строку платежу (так звана недозріла вимога).
Майбутня вимога це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому, тобто яка з`явиться з тих чи інших договорів, що будуть укладені між клієнтом і боржником після договору факторингу.
Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за кредитним договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1 від 05.08.2020 року № 585865775 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».
Крім того, суд звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 07.01.2026 у справі № 727/2790/25, в аналогічній справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було узагальнено судову практику та зроблено висновок щодо правомірності переходу права вимоги на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс».
З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість відповідача становить 14 630,30 гривень, з них: 5 100,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 9 530,30 гривень - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).
За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 30 днів (п. 1.2 договору ). Обставини продовження чи пролонгації строку позики (кредитування) позивачем не обґрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені.
Згідно з розрахунку наданого позивачем розмір заборгованості  ОСОБА_1 за 30 днів користування кредитними коштами становить 7699,30 гривень (а.с.61). 
Такий розмір процентів відповідає і узгоджується з графіком розрахунків позивача, які містяться в додатку №1 до договору до договору №585865775 від 05.08.2020 року (а.с.48)
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість по кредитному договору підлягають частковому задоволенню на суму 7 699,30 гривень, з них 5 100,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 2599,30 гривень - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи та водночас не спростований відповідачем.
Щодо клопотання представника відповідача про повернення без розгляду позовної заяви позивачеві, суд зазначає наступне.
Судом не приймається до уваги твердження представника відповідача щодо наявності підстав для повернення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно клопотання представника відповідача Каленського О.І. від 09.02.2026 року з наступних підстав.
Підстави для повернення позовної зави передбачені ч. 4 ст.185 ЦПК України, зокрема відповідно до п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Крім того, суд звертає увагу, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» фактично відповідає терміну електронний документ в контексті п.5.4 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи № 1845/0/15-21) та вимогам ЦПК України встановленим до позовної заяви.
Позовна заява підписана уповноваженою особою із використанням кваліфікованого електронного підпису та подана до суду з використанням підсистеми електронний суд, всі необхідні документи на підтвердження повноважень представника позивача долучено до матеріалів справи.
Внаслідок чого, відсутні підстави стверджувати, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, не підписана особою, яка має права її підписувати.
Враховуючи вищевикладене, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Каленського О.І. про повернення без розгляду позовної заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» підлягає залишенню без задоволення.
Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає наступне.
Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.
Позивач заявив до стягнення 7 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правничої допомоги №20/08/20-01 від 20.08.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг, додаткову угоду від 01.09.2025 року до договору про надання правничої допомоги.
Як вбачається із акту прийому-передачі наданих послуг до вищевказаного правочину вартість правничої допомоги склала 7 000,00 гривень, та яка складається з наступного: складання позовної заяви 5000 грн. (2 год.), вивчення матеріалів справи - 1000 грн. (2 год.); підготовка адвокатського запиту 500 грн. (1 год.); підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 500 грн. (1 год.).
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та належним чином підтвердженими.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено частково, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості.
З огляду на наведене, зважаючи на принцип розумності та справедливості, а також положення ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог сторони позивача та стягнення з відповідача на його користь витрат з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 3 683,80 гривень (7 699,30 гривень х 7000 гривень / 14 630,30 гривень).
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 401,11 гривень (7699,30 гривень х 2662,40 гривень/14 630,30 гривень) пропорційно розміру задоволених вимог.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката з позивача на користь відповідача, суд доходить наступного висновку.
Із змісту відзиву вбачається, що відповідач просить стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8 000 гривень. При цьому, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 
Застосовуючи вищевикладені положення ЦПК України суд повторно констатує, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається із змісту розділу 4 договору про надання правової допомоги №5 від 05.02.2026 року, укладеного між  ОСОБА_1 та адвокатом Каленським О.І., що вартість послуг адвоката становить 8 000 гривень, та їх оплата здійснена до підписання сторонами цього договору (а.с.168а).
Однак, не зважаючи на заявлене відповідачем фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, до відзиву, а також в подальшому не надано жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача суми судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката.
На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 585865775 від 08 серпня 2020 року у розмірі 7 699 (сім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 30 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір в розмірі 1 401 (однієї тисячі чотириста однієї) гривні 11 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 683 (три тисячі шістсот вісімдесят три) гривні 80 копійок.
Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Каленського О.І. про повернення без розгляду позовної заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» - залишити без задоволення.
Відмовити в стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судових витрат на правничу допомогу на користь відповідача ОСОБА_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», адреса місцезнаходження: м. Київ, Харківське Шосе, 19, офіс 2005, код ЄДРПОУ: 42986956.

Відповідач:  ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 16 березня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Т.А. Антіпова