Справа № 464/8093/25 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н. І. 
Провадження № 33/811/147/26 Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2026 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року, 

встановив:

постановою Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року,  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок судового збору.
Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 14.11.2025 об 11:40 год. на вул. Стрийська, 109, у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «Renault», р.н. НОМЕР_1 , здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення без державної реєстрації як суб`єкт господарювання та ліцензії, чим порушив ч. 9, ст. 39, абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт».
На зазначену постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року, скасувати таку постанову та закрити провадження у справі.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження покликається на те, що про наявність і зміст постанови він дізнався в ЄДРСР лише 23.01.2026 року.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції однобічно, неповно та не об`єктивно з`ясував обставини справи та вирішив справу всупереч нормам чинного законодавства України, не забезпечив йому можливість скористатися правом на захист для об`єктивного розгляду справи.
Вважає, що протокол не містить дійсної кваліфікації правопорушення, а відповідно не містить і викладення його суті, оскільки у ньому не зазначено, які конкретно норми і якого саме нормативно-правового акту в даному випадку, мали бути застосовані (з викладенням їх змісту), які положення таких правил були порушені і які порушення були допущені мною, як особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення (об`єктивна сторона правопорушення).
Зазначає, що Інспектор Укратрансбезпеки почав перевірку його після того як він, керуючи автомобілем Renault, р.н. НОМЕР_2 здійснив зупинку за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 109 для того щоб забрати пасажира. Цей пасажир був його знайомим, якого він безкоштовно мав забрати з автовокзалу, без наміру отримати дохід чи будь-яку іншу вигоду. Він приїхав автобусом у м. Львів, тривалий час намагався викликати собі таксі, але не дочекався зручного автомобіля за розумну плату, і зателефонував його батьку з проханням забрати його автомобілем. На прохання свого батька він приїхав на автовокзал забрати товариша. На момент складання протоколу телефон товариша все ще здійснював пошук автомобіля в мобільному додатку таксі.
Звертає увагу, що для нього було несподівано те, що інспектор Укратрансбезпеки підійшов до нього і почав задавати різні питання. Така обстановка в своїй сукупності створила для нього стресову ситуацію, і ним було прийнято рішення не чинити супротив особам, а спокійно надати їм можливість отримати саме ту інформацію, яку вони хотіли отримати. Саме тому, щоб якнайшвидше вийти з конфліктної ситуації, він не заперечував надати свої водійське посвідчення і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Зауважує, що всі його дії і пояснення були зроблені лише для того щоб не створювати конфліктну ситуацію, а не для того щоб встановити дійсні обставини ситуації. Про це свідчить його відмова підписати протокол та письмово надати пояснення.
Зазначає, що підвозивши пасажира його діяльність не була господарською, оскільки не була ні систематичною, ні з метою отримання доходу. І протилежне інспектором Укртрансбезпеки не встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причину неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Крім того, згідно довідки про доставку повідомлення у додатку «Viber», 10.02.2026 року судова повістка сформована електронному вигляді і доставлена на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , який зазначений у апеляційній скарзі, що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року.
Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.
Диспозицією ч.1 ст.164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Згідно з ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Також даною нормою Закону визначено документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Відповідно до п.24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, що ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, яким суддя місцевого суду дав належну оцінку і навів у постанові.
Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, стверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення № ПП000846 від 14 листопада 2025 року, що відповідає вимогам ст.256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення.
Що стосується тверджень апелянта про те, що у постанові суду не наведено жодного доказу, що ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення, то апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такі спростовуються вищенаведеними доказами.
Апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення містить усю необхідну інформацію, а докази, долучені до протоколу, підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Останнім не вказано відомостей про особу, яка нібито є його сусідом та якого він мав намір забрати з автовокзалу. При цьому, у матеріалах справи наявна інформація про замовлення цією особою таксі, а саме автомобіля «Renault», р.н. НОМЕР_1 , водій якого є особою на ім`я Ростислав. В ході складання матеріалів справи водій ОСОБА_1 здійснення діяльності без ліцензії жодним чином не заперечував. Укладення договору позички автомобіля, зазначення в протоколі того, що ОСОБА_1 не працює, не спростовує факту здійснення ним відображеної у протоколі діяльності.
Таким чином, покликання апелянта про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Твердження апелянта про інші порушення, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки склад вчиненого адміністративного правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу, накладене з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
постановив:

поновити строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП – залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ