ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

23 лютого 2026 року	Справа №160/32201/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, – 

ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 20.10.2025 №046350013816 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком в повному обсязі наступні періоди роботи: у колгоспі з 01.07.1980 до 31.12.1980 у розрахунку 6 місяців; у колгоспі «Орільський» з 01.01.1981 до 31.08.1981 у розрахунку 8 місяців; у колгоспі «Орільський» з 23.07.1986 до 23.11.1986 у розрахунку 4 місяці; у колгоспі «Орільський» з 03.06.1988 до 31.12.1988 у розрахунку 6 місяців 28 днів; в КСП «КОЛОС» з 07.09.1994 до 31.12.1994 у розрахунку 3 місяці 24 дні; в СФГ «Шандрівське» з 25.06.2000 до 07.04.2001 у розрахунку 9 місяців 13 днів; у Фермерському господарстві «МЮД» з 06.09.2005 до 07.09.2006 у розрахунку 1 рік 1 день та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 04.09.2023 з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.09.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із відповідною заявою про призначення пенсії. Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.09.2023 №046350013816 йому відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Вважаючи означене рішення протиправним, позивач звернувся до суду. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі №160/19520/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.09.2023 №046350013816 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 04.09.2023 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02.07.1991 по 19.09.1992. На виконання вищезазначеного судового рішення відповідач зарахував спірний період до страхового стажу позивача, однак, повторно рішенням від 20.10.2025 №046350013816 відмовив йому у призначенні пенсії з підстав недостатності страхового стажу для призначення пенсії за віком. Позивач вважає спірне рішення про відмову в призначенні пенсії за віком протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим, звернувся до суду з цією позовною заявою. 
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзивів на позов та докази на його обґрунтування.
Від відповідача до суду надійшли електронна копія пенсійної справи позивача та відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі №160/19520/24, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 04.09.2023 про призначення пенсії за віком та до страхового стажу зараховано період роботи з 02.07.1991 по 19.09.1992. Страховий стаж позивача, що дає право на пенсію, становив 28 років 09 місяців 07 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди. Враховуючи вищезазначене, прийнято рішення № 046350013816 від 20.10.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону №1058-IV за відсутності необхідного страхового стажу 30 років. З наведеного вбачається, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону №1058-IV.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та прийнято рішення від 08.09.2023 №046350013816 з підстав відсутності необхідного страхового стажу. 
Вважаючи означене рішення протиправним, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі №160/19520/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.09.2023 №046350013816 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.09.2023 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02.07.1991 по 19.09.1992.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 у справі №160/19520/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 залишено без змін.
Відтак, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі №160/19520/24 набрало законної сили 12.06.2025.
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі №160/19520/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.09.2023 про призначення пенсії за віком.
За результатом розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №046350013816 від 20.10.2025 на виконання рішення суду. 
Підставою для відмови у призначенні пенсії слугувала відсутність необхідного страхового стажу 30 років. 
Позивач не погоджується з порядком розрахунку страхового стажу, а саме: вважає, що відповідачем зараховано спірні періоди роботи позивача у меншому розмірі. Щодо підстав зарахування періодів роботи позивача у меншому розмірі, ніж зазначено позивачем у позовних вимогах, відповідачем у відзиві на позовну заяву пояснень не надано, так само як і не обґрунтовано у спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії. Натомість, указано, що всі періоди роботи позивача зараховано до страхового стажу. 
Зі змісту форми РС-право, доданої відповідачем до спірного рішення, судом встановлено, що спірні періоди зараховано до страхового стажу позивача наступним чином:
- 01.07.1980 - 31.12.1980 – 3 місяці 21 день;
- 01.01.1981 - 31.08.1981 – 5 місяців; 
- 23.07.1986 - 23.11.1986 – 1 місяць 3 дні; 
- 03.06.1988 - 31.12.1988 – 3 місяці 28 днів; 
- 07.09.1994 - 31.12.1994 – 2 місяці;
- 01.01.2000 - 30.06.2000 – 6 місяців;
- 01.07.2000 - 31.12.2000 – 6 місяців;
- 01.01.2001 - 07.03.2001 – 2 місяці 7 днів;
- 25.04.2001 - 07.05.2002 – 1 рік 13 днів;
- 06.09.2005 - 03.08.2006 – 7 місяців 11 днів.
Щодо спірних періодів роботи позивача трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 від 15.11.1988 містить наступні записи:
- 01.07.1980 – прийнятий у члени колгоспу «Орільський» Новомосковського району Дніпропетровської області, наказ №8 від 12.07.1980 (запис №1);
- 26.02.1990 – звільнений з членів колгоспу по переводу згідно поданої заяви, наказ №2 від 27.02.1990 (запис №2);
- 05.09.1994 – прийнятий у члени КСП «Колос» та призначений на посаду головного інженера, наказ №10 від 05.09.1994 (запис №15);
- 25.06.2000 – звільнений за власним бажанням у зв`язку з реорганізацією, ст. 38 КЗпП країни, наказ №4 від 25.06.2000 (запис №16);
- 25.06.2000 – прийнятий на роботу в якості головного інженера СФГ «Шандрівське», наказ №4 від 25.06.2000 (запис №17);
- 07.04.2001 – звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, наказ №12 від 07.04.2001 (запис №18)
- 06.09.2005 – прийнятий до Фермерського господарства «МЮД» в тракторну бригаду №1, наказ №107 від 06.09.2005 (запис №30);
- 07.09.2006 – звільнений з роботи за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, наказ №124-к від 06.09.2006 (запис №31).
Крім того, у трудовій книжці позивача наявні наступні записи щодо річного мінімуму трудової участі: 1980 – 97 за норми 90; 1981 – 127 за норми 124; 1986 – 29 за норми 29; 1988 – 99 за норми 99; 1994 – 90 за норми 90.
Записи у трудовій книжці вчинено послідовно, охайно, без виправлень та підчисток, докази щодо визнання відповідних записів трудової книжки позивача недійсними матеріали справи не містять. 
Разом з тим, у матеріалах справи наявні копії уточнюючих довідок, зокрема, на підтвердження відпрацьованих позивачем вихододнів за рік, а саме: за 1980 рік – 97, за 1981 рік – 127, за 1986 рік – 29, за 1988 рік – 99, за 1994 рік – 50.
Вважаючи, що відповідачем невірно розраховано страховий стаж та відповідно протиправно відмовлено спірним рішенням у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Згідно до ст. 8 Закону №1058 передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно із ст. 1 Закону «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону №1788 визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 07.07.2014) (далі – Порядок № 22-1).
Пунктом 4.1. Порядку № 22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Згідно з пунктом 4.2. Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2. цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (пункт 4.3 Порядку № 22-1).
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі – Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, та чинних на час розгляду справи (далі – Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Оцінивши усі докази, надані суду, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.
Відповідно до трудової книжки колгоспника позивача, в останній наявні записи щодо роботи позивача у спірні періоди. 
Записи про прийняття на роботу в спірні періоди вчинені відповідно до вимог Інструкції № 162, № 58.
У відомостях трудової книжки колгоспника позивача наявна інформація про встановлений мінімум трудоднів та про вироблення мінімуму трудової участі у господарстві, нараховану заробітну плату.
Водночас, відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Так само відповідачем не доведено зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи у меншому, ні фактично відпрацьовано позивачем, розмірі, зокрема, зі змісту форми РС-право, долученої відповідачем до спірного рішення про відмову у призначенні пенсії:
- період роботи з 01.07.1980 по 31.12.1980 зараховано відповідачем як 3 місяці 21 день, проте, фактично означений період склав 6 місяців;
- період роботи з 01.01.1981 по 31.08.1981 зараховано відповідачем як 5 місяців, проте, фактично означений період склав 8 місяців; 
- період роботи з 23.07.1986 по 23.11.1986 зараховано відповідачем як 1 місяць 3 дні, проте, фактично означений період склав 4 місяці; 
- період роботи з 03.06.1988 по 31.12.1988 зараховано відповідачем як 3 місяці 28 днів, проте, фактично означений період склав 6 місяців 28 днів;
- період роботи з 07.09.1994 по 31.12.1994 зараховано відповідачем як 2 місяці, проте, фактично означений період склав 3 місяці 24 дні;
- період роботи з 25.06.2000 до 07.04.2001 (який відповідачем у сукупності не розраховано) фактично склав 9 місяців 13 днів;
- період роботи з 06.09.2005 по 07.09.2006 (який розраховано відповідачем лише по 03.08.2006) зараховано відповідачем як 7 місяців 11 днів, проте, фактично означений період склав 1 рік 1 день.
З викладеного судом встановлено, що розрахунок страхового стажу позивача за наявності усіх підтвердних документів відповідачем протиправно здійснено у меншому розмірі, ніж фактично відпрацьовано позивачем. 
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Суд також зауважує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).
Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18).
Водночас, відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Разом з тим, не доведено підстав заниження періодів роботи, зарахованих до страхового стажу позивача.
Таким чином, з огляду на відповідні записи трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача у колгоспі за спірні періоди, суд доходить висновку, що відповідач необґрунтовано та безпідставно врахував до страхового стажу роботи позивача спірні періоди роботи у меншому, ніж фактично відпрацьований позивачем, розмірі.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 №159/4178/16-а.
Записи в трудовій книжці позивача кореспондуються з даними уточнюючих довідок, копії яких наявні у матеріалах справи, та підтверджують наявний страховий стаж позивача у спірний період.
Отже, на переконання суду, вказані записи у трудовій книжні підтверджують факт роботи позивача у спірні період.
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, відповідно статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 Порядку №22-1).
З огляду вищезазначене, органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі. Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.
Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах. Отже, відповідач своїм правом вимагати відповідні документи від підприємств, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію - не скористався, відтак необґрунтовано, без урахування всіх обставин справи.
Враховуючи викладені висновки, суд вважає, що наявні підстави для визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №046350013816 від 20.10.2025 на виконання рішення суду. 
Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає таке. 
Дискреційні повноваження – це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи No R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
Оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача і це відноситься до дискреційних повноважень відповідача, лише після встановлення наявності у позивача страхового стажу, необхідного для призначення пенсії, відповідач має вирішити питання щодо призначення позивачу пенсії за віком.
Частиною 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на наявність систематичного порушення прав позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області щодо розрахунку страхового стажу позивача, враховуючи дискреційність повноважень пенсійного органу з питання призначення пенсії, суд вважає необхідним з метою ефективного захисту прав позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком періоди роботи: з 01.07.1980 до 31.12.1980 у розрахунку 6 місяців; з 01.01.1981 по 31.08.1981 у розрахунку 8 місяців; з 23.07.1986 по 23.11.1986 у розрахунку 4 місяці; з 03.06.1988 по 31.12.1988 у розрахунку 6 місяців 28 днів; з 07.09.1994 по 31.12.1994 у розрахунку 3 місяці 24 дні; з 25.06.2000 по 07.04.2001 у розрахунку 9 місяців 13 днів; з 06.09.2005 по 07.09.2006 у розрахунку 1 рік 1 день та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 04.09.2023 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що за подання до суду позову позивачем сплачено документально підтверджений судовий збір у розмірі 968,96 грн.
З огляду на задоволення позовних вимог в частині, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн. 
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, – 

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 20.10.2025 №046350013816 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком періоди роботи: з 01.07.1980 по 31.12.1980 у розрахунку 6 місяців; з 01.01.1981 по 31.08.1981 у розрахунку 8 місяців; з 23.07.1986 по 23.11.1986 у розрахунку 4 місяці; з 03.06.1988 по 31.12.1988 у розрахунку 6 місяців 28 днів; з 07.09.1994 по 31.12.1994 у розрахунку 3 місяці 24 дні; з 25.06.2000 по 07.04.2001 у розрахунку 9 місяців 13 днів; з 06.09.2005 по 07.09.2006 у розрахунку 1 рік 1 день.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 04.09.2023, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька