КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №33/824/717/2026
справа №755/16224/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поліщук Н.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Бойка Євгена Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,- 

встановив:
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №526388 від 18 серпня 2025 року, ОСОБА_1 18 серпня 2025 року о 12 годині 20 хвилин за місцем проживання у АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини домашнє насильство, тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, а саме ображав її нецензурною лайкою, бив посуд, штовхав її, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 1732 КУпАП.
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1732 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
Не погодившись з прийнятою постановою, адвокатом Бойком Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, що містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваної постанови, порушення норм процесуального права.
Зазначає, що частина 1 статті 1732 КУпАП передбачає відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне вчинення діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок яких могла бути або була завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої особи. Обов`язковою ознакою складу цього правопорушення є саме можливість або факт завдання такої шкоди. Аналогічне розуміння домашнього насильства закріплене у пункті 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Вказує, що для кваліфікації дій за частиною 1 статті 1732 КУпАП необхідно довести не лише сам факт конфліктної поведінки, а й її цілеспрямований, умисний характер та спричинення або реальну можливість спричинення шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи. Самі по собі нецензурні висловлювання або словесні образи утворюють склад адміністративного правопорушення лише у разі, якщо вони були спрямовані на залякування, обмеження волевиявлення, викликали обґрунтований страх або призвели до емоційної невпевненості чи іншої шкоди психічному здоров`ю.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом, поясненнями потерпілої, формою оцінки ризиків та відеозаписом. Водночас зазначені докази не можуть вважатися належними та достатніми для доведення вини поза розумним сумнівом. Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і сам по собі не доводить вину особи без підтвердження іншими допустимими доказами. Він має містити чіткий і конкретний опис усіх істотних ознак складу правопорушення, чого у даному випадку зроблено не було.
Вказує, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, фіксує лише момент прибуття працівників поліції та не містить відомостей, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 . Інших об`єктивних доказів, зокрема підтвердження завдання чи можливості завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, матеріали справи не містять. Доводи потерпілої щодо фізичного впливу та пошкодження майна не підтверджені жодними доказами, тоді як з відеозапису вбачається альтернативне пояснення походження конфлікту.
Обставини справи свідчать про тривалий побутовий конфлікт між колишнім подружжям, яке розірвало шлюб ще у 2009 році, однак продовжує спільно проживати. Між сторонами склалися стійкі особисті неприязні відносини, що призводить до регулярних словесних сварок. ОСОБА_1 є особою похилого віку, має хронічні захворювання та майже повну втрату слуху, що істотно впливає на його манеру спілкування та емоційну реакцію під час конфліктів. Його гучні висловлювання під час побутових сварок не мали на меті залякування чи підкорення потерпілої, не були спрямовані на обмеження її волі та не супроводжувалися доведеними наслідками у вигляді шкоди психічному здоров`ю.
Нецензурна лайка у межах тривалого побутового конфлікту за відсутності доказів завдання шкоди психічному здоров`ю не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1732 КУпАП, оскільки така шкода є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони проступку.
Стверджує, що сукупність наданих у справі доказів не дозволяє дійти беззаперечного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. За таких обставин вина особи не доведена поза розумним сумнівом, а провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1732 КУпАП.
Мотивуючи наведеним, просить постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статі 247 КУпАП.
19 лютого 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення адвоката Завгороднього Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.
Окрім заперечень по суті апеляційної скарги, такі містять посилання адвоката на пропуск ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.
Просив у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити. У випадку наявності підстав для його поновлення, апеляційну скаргу відхилити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.
В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник ? адвокат Бойко Є.В. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Від адвоката Бойка Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Просив постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.
ОСОБА_2 та її захисник - адвокат Завгородній Є.О. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили відмовити у її задоволенні.
Крім цього, адвокат Завгородній Є.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , звертав увагу апеляційного суду на строки звернення скаржника до суду із апеляційною скаргою, а саме відсутність поважних причин пропуску строку оскарження постанови суду першої інстанції.
Вирішуючи питання за клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд враховує наступне.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник вказує, що постанову суду першої інстанції від 11 вересня 2025 року отримано 03 жовтня 2025 року представником ОСОБА_1 за довіреністю ? ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_1 є дитиною війни, інвалідом ІІ групи та має тяжкі хронічні захворювання, зокрема дифузний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу ІІІ стадії, цукровий діабет ІІ типу, діабетичну полінейропатію, стійкі залишкові явища ішемічного інсульту в басейні лівої середньої мозкової артерії у вигляді правобічної пірамідної недостатності та інші серйозні порушення стану здоров`я.
З огляду на вказані обставини, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 на представництво своїх інтересів у державних установах на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яка носила формальний універсальний характер, але фактично передбачала отримання пенсії у випадках, коли він за станом здоров`я не міг самостійно пересуватись, а також отримання поштової кореспонденції. ОСОБА_3 не є фахівцем у галузі права, не усвідомлювала правових наслідків винесеної постанови, не знала про можливість її оскарження та, діючи з міркувань турботи про стан здоров`я ОСОБА_1 , не повідомила його про існування адміністративної справи. Більше того, вона навіть сплатила накладений штраф, вважаючи це остаточним завершенням справи.
Лише після того, як ОСОБА_2 , продовжуючи конфлікт, подала до суду цивільний позов про захист честі та гідності, ОСОБА_1 04 листопада 2025 року звернувся за правовою допомогою до Адвокатського бюро «Євгена Бойка», де вперше дізнався про існування постанови суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення.
Ознайомлення з матеріалами адміністративної справи адвокатом відбулося 06 листопада 2025 року.
Крім того, на момент винесення постанови від 11 вересня 2025 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «КМКЛ № 1», отже був об`єктивно позбавлений можливості брати участь у розгляді справи, контролювати її перебіг та реалізувати своє право на захист і апеляційне оскарження.
Вказує, що 06 листопада 2025 року вже подавав апеляційну скаргу, проте така постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року повернута особі, яка її подала у зв`язку з тим, що до неї не додано витяг з договору про надання правничої допомоги.
12 грудня 2025 року скаржником повторно подано апеляційну скаргу.
Просить поновити строк на апеляційне оскарження.
З матеріалів справи установлено, що 11 вересня 2025 року прийнято оскаржувану постанову. Із змісту оскаржуваної постанови убачається, що така прийнята за відсутності ОСОБА_1 .
Штраф та судовий збір згідно вказаної постанови сплачено 30 вересня 2025 року (а.с.27).
З даних розписки ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на підставі довіреності від 21 серпня 2024 року убачається, що ОСОБА_3 отримала копію постанови 03 жовтня 2025 року (а.с. 28-29).
06 листопада 2025 року адвокатом Бойком Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано клопотання про ознайомлення із матеріалами справи (а.с. 30-48).
11 листопада 2025 року адвокатом Бойко Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , вперше подано апеляційну скаргу (а.с. 50-55).
Постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Бойко Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із невідповідністю апеляційної скарги вимогам частини 2 статті 271 КУпАП (а.с. 64).
12 грудня 2025 року адвокат Бойко Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , повторно подано апеляційну скаргу.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З урахуванням практики застосування норм КУпАП та з метою забезпечення ефективної реалізації права особи на оскарження судового рішення, зокрема у випадках розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, перебіг строку на апеляційне оскарження фактично пов`язується не лише з датою винесення постанови, а й із моментом її отримання особою або її уповноваженим представником. У таких випадках саме дата отримання копії постанови є тією процесуально значущою обставиною, з якої особа об`єктивно отримує можливість реалізувати право на апеляційне оскарження.
Разом із тим, навіть за такого підходу, строк на апеляційне оскарження підлягає обчисленню з моменту отримання постанови, а його пропуск може бути поновлений лише за умови доведення поважності причин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду апеляційної інстанції.
Як установлено матеріалами справи, постанову суду виконано та сплачено штраф і судовий збір 30 вересня 2025 року, копію оскаржуваної постанови отримано уповноваженою особою ОСОБА_1 ? ОСОБА_3 03 жовтня 2025 року. Отже, саме з цієї дати у скаржника виникла реальна процесуальна можливість подати апеляційну скаргу у межах десятиденного строку, передбаченого статтею 289 КУпАП. Таким чином, останнім днем подання апеляційної скарги в межах строку, встановленого статтею 289 КУпАП, враховуючи дату отримання постанови є 13 жовтня 2025 року.
Однак, апеляційна скарга подана лише 11 листопада 2025 року, тобто із значним пропуском установленого законом строку. Наведені у клопотанні доводи про стан здоров`я скаржника, перебування на стаціонарному лікуванні, а також обставини, пов`язані з отриманням постанови представником, не підтверджують наявності об`єктивних та непереборних перешкод для своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції після 03 жовтня 2025 року.
Крім цього, долучені до апеляційної скарги виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4510 та №4617 підтверджують перебування скаржника на стаціонарному лікуванні з 02 вересня 2025 року по 08 вересня 2025 року та з 09 вересня 2025 року по 15 вересня 2025 року (а.с. 58-59).
Апеляційний суд зазначає, що клопотання про поновлення процесуального строку не може носити формальний характер, а наведені в ньому обставини повинні доводитися заявником належними та допустимими доказами.
Разом з цим, скаржником в апеляційній скарзі не наведено та до апеляційної скарги не долучено доказів на підтвердження поважності неможливості подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту отримання уповноваженим ОСОБА_1 представником копії постанови.
Твердження скаржника про формальність виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 довіреність апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані.
Посилання скаржника на те, що ОСОБА_3 не є фахівцем у галузі права, не усвідомлювала правових наслідків отримання постанови, не знала про можливість її оскарження та, діючи з міркувань турботи про стан здоров`я ОСОБА_1 , не повідомила його про існування адміністративної справи, апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження.
Так, відповідно до статті 289 КУпАП пропуск процесуального строку може бути поновлений лише за наявності обставин, які об`єктивно унеможливлювали своєчасне подання скарги. Натомість наведені скаржником доводи свідчать виключно про суб`єктивне сприйняття представником своїх обов`язків та правову необізнаність, що саме по собі не є обставиною непереборного характеру.
Особа, яка діє на підставі довіреності, вважається належним представником і наділяється повноваженнями щодо вчинення юридично значимих дій від імені довірителя. Відтак, недоліки у поведінці представника, зокрема неналежне інформування довірителя чи неналежне розуміння правових наслідків отримання судового рішення, не можуть покладатися як поважна причина пропуску строку та не звільняють особу від негативних процесуальних наслідків.
Крім цього, апеляційний суд уважає за необхідне зазначити про те, що подання первинної апеляційної скарги 11 листопада 2025 року свідчить про те, що скаржник фактично реалізував право на оскарження значно пізніше спливу встановленого законом строку, а обставини, на які він посилається як на поважні причини пропуску строку, виникли та існували до закінчення цього строку і не мали характеру непереборних чи таких, що об`єктивно позбавляли можливості своєчасного звернення.
Посилання на повернення апеляційної скарги постановою апеляційного суду від 11 грудня 2025 року не свідчить про наявність поважних причин пропуску строку, оскільки повернення скарги було зумовлено процесуальними недоліками її оформлення та не перериває і не поновлює строк на апеляційне оскарження, передбачений статтею 289 КУпАП.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що скаржником не доведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження у розумінні статті 289 КУпАП, у зв`язку з чим підстави для його поновлення відсутні, а заявлене клопотання задоволенню не підлягає.
З огляду на наведене, апеляційний суд визнає неповажними причини пропуску процесуального строку, зазначені в апеляційній скарзі, та робить висновок про відмову у задоволенні такого клопотання та про повернення апеляційної скарги скаржнику відповідно до вимог статті 294 КУпАП.
Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Відмовити адвокату Бойку Євгену Васильовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року.
Апеляційну скаргу адвоката Бойка Євгена Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. ПОЛІЩУК