ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/18388/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» до Львівської митниці, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA209000/2025/900452/2 від 25.07.2025;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA209000/2025/900460/2 від 29.07.2025;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA209000/2025/900468/2 від 01.08.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» (далі ТОВ, позивач) та компанія «NINGBO PRIME IMP.&EXP.CO., LTD China» уклали Контракт №WZ2024L, предметом якого є те, що продавець поставляє та передає у власність покупця вуличні меблі, а покупець приймає та оплачує товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього Контракту; 02.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» та компанія «ZHEJLANG TENGUAN LUGGAGE LEATHER CO. CHINA» уклали Контракт №TY-211130, відповідно до якого постачальник виготовляє та постачає дорожні валізи, а покупець приймає та оплачує товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього Контракту. Під час декларування товарів позивачем відповідно до ст.ст. 57, 58 Митного кодексу України самостійно визначено митну вартість товарів за основним методом, а саме, за ціною контракту. З метою митного оформлення товарів позивач подав до Львівської митниці електронні митні декларації, відповідно до яких було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митних декларацій (Меблі для сидіння – крісла з оббивкою з тканини (екошкіра), Меблі для сидіння з дерев`яним каркасом, Меблі для сидіння з металевим каркасом не оббиті, Валізи дорожні з лицьовою поверхнею з формованої пластмаси, з коліщатками та висувними ручками, різних кольорів та відтінків, у комплектах, різних габаритів, Валізи дорожні з лицьовою поверхнею з текстильних синтетичних матеріалів, з коліщатками та висувними ручками, різних кольорів та відтінків, різних габаритів). На підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом позивача надано відповідачу повний пакет документів, передбачений ст. 53 Митного кодексу України. В деклараціях митна вартість товару була визначена за ціною договору. Однак, незважаючи на те, що заявлена позивачем митна вартість товарів, імпортованих за контрактом базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, митним органом прийнято спірні рішення про коригування заявленої митної вартості товару та виписано картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів. На переконання позивача, відповідач протиправно здійснив коригування митної вартості ввезеного товару, що призвело до необхідності сплати різниці між сумами митних платежів.
Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне. Ухвалою судді від 15.09.2025 залишено позовну заяву без руху та запропоновану позивачу усунути недоліки у десятиденний строк. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк та ухвалою судді від 29.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що Львівською митницею було встановлено невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, що безпосередньо відображено в оскаржуваних рішеннях.
Представником позивача в спростування наведених заперечень у відзиві на позовну заяву, подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач не навів переконливих аргументів, що надані позивачем документи в сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним позивачем основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
26.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» та компанія NINGBO PRIME IMP.&EXP.CO., LTD, China» уклали Контракт №WZ2024L, предметом якого є те, що продавець поставляє та передає у власність покупця вуличні меблі, а покупець приймає та оплачує товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього контракту.
На виконання вимог Контракту №WZ2024L від 26.10.2024, згідно рахунку-фактури (Інвойсу) №WZ25LYY006 від 07.05.2025 покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю 13830,45 дол. США.
25.07.2025, з метою митного оформлення вказаного товару декларант подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170064227U3, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації, зокрема на які прийнято оскаржуване рішення (тов. 1 - Меблі для сидіння – крісла з оббивкою з тканини (екошкіра), тов. 2 – Меблі для сидіння з дерев`яним каркасом., тов. 3 – меблі для сидіння з металевим каркасом не оббиті).
На підтвердження заявленої митної вартості товарів було подано:
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) №WZ2024L від 26.10.2024;
- Рахунок-проформа № WZ25LYY006 від 12.03.2025;
- Рахунок-фактура (iнвойс) №WZ25LYY006 від 07.05.2025;
- Пакувальний лист від 07.05.2025;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №560 від 13.03.2025;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №635 від 03.06.2025;
- Договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів №1992-Т/24 від 17.12.2024;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №64915 від 14.07.2025;
- Коносамент №UTRUST25050224 від 11.05.2025; 
- Накладна УМВС №31520903 від 14.07.2025;
- Автотранспортна накладна №3790 від 24.07.2025;
- Митна декларація країни відправлення №021720250000121337 від 08.05.2025.
Однак, 25.07.2025 Львівською митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900452/2, в графі 33 якого було вказано наступні зауваження:
« - відповідно до п.11 Контракту від 26.10.2024 №WZ2024L передбачається, що даний контракт вступає в дію з моменту його підписання обома сторонами і діє до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань щодо нього у повному обсязі. У той же час контрактом не визначено поняття момент повного виконання. При цьому, із урахуванням того, що контракт укладено у м. Львів, Україна, то до такого застосовується законодавство України, а відтак строк дії договору обов`язково погоджується при укладенні сторонами (ч.3 ст. 180 ГКУ). При цьому строк - є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія. Однак Контракт не містить положень щодо строку дії, що не дозволяє перевірити його чинність на момент подання митної декларації щодо оцінюваних товарів;
Рахунок на перевезення №64915 від 14.07.2025 мiстить посилання на договір від 17.12.2024 №1992-Т/24, який наявний в графі 44 декларації проте до митного оформлення не поданий, що не дає можливості в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості. Варто зауважити, що згідно з товаросупровідними документами транспортування товару здійснюють за маршрутом порт NINGBO, Китай – порт Гданськ, Польща – м. Мостиська Україна на заявлених умовах поставки FOB – NINGBO, Китай. При цьому, коносамент від 11.05.2025 № UTRUST25050224 підтверджує транспортування товару за маршрутами порт NINGBO, Китай – порт Гданськ, Польща; УМВС накладна від 14.07.2025 №31520903 за маршрутами Глівіце, Польща – с. Мостиська Другі, Україна; CMR від 24.07.2025 №3790 за маршрутом с. Мостиська Другі, Україна – м. Мостиська, Україна. Зазначене свідчить про перевезення товару за маршрутом порт Гданськ, Польща – Глівіце, Польща (відстань близько 500 км), а також здійснення навантаження/перевезення товару у Глівіце, Польща. Таким чином, до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданську до Глівіце, а також документи які підтверджують витрати по навантаженню/розвантаженню товару в Глівіце, що не дає змоги митному органу здійснити перевірку складових митної вартості (навантаження/розвантаження в Глівіце).
- у гр. «країна призначення» митної декларації країни експорту від 08.05.2025 №021720250000121337 вказано POLAND, що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції, також не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними».
Отже, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
З приводу застосованого методу відповідач у оскаржуваному рішенні зазначив наступне: «Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №1495-VI розділ ІІI. Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару 1 «крісла», оформленого за МД №UA100110/2025/528103 від 22.07.2025 р. Скоригована митна вартість склала 4,01 дол. США/кг., товару 2 «меблі дерев`яні», оформленого за МД №UA110140/2025/4876 від 13.06.2025 р. Скоригована митна вартість скала 4,01 дол. США/кг., товару 3 «крісла», оформленого за МД №UA205140/2025/30095 від 14.05.2025 р. Скоригована митна вартість склала 4,02 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі».
В подальшому Львівською митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064111. Декларантом було подано нову митну декларацію, якій присвоєно номер №25UA209170064424U0 та 25.07.2025 вона була оформлена Львівською митницею у митному відношенні.
02.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» та компанія «ZHEJLANG TENGUAN LUGGAGE LEATHER CO. CHINA» уклали Контракт №TY-211130, відповідно до якого постачальник виготовляє та постачає дорожні валізи, а покупець приймає та оплачує товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього контракту.
На виконання вимог Контракту №TY-211130 від 02.06.2023, згідно рахунку-фактури (Інвойсу) №ABS-250401-1 від 14.05.2025 покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю 16705 дол. США.
29.07.2025 з метою митного оформлення вказаного товару декларант подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170065298U8, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації, зокрема, на які прийняте оскаржуване рішення (тов. 1 – валізи дорожні з лицьовою поверхнею з формованої пластмаси, з коліщатками та висувними ручками, різних кольорів та відтінків, у комплектах, різних габаритів).
На підтвердження заявленої митної вартості товарів було подано:
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) №TY-211130 від 02.06.2023;
- Рахунок-проформа №ABS-250401-1 від 01.04.2025;
- Рахунок-фактура (iнвойс) №ABS-250401-1 від 14.05.2025;
- Пакувальний лист від 14.05.2025;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №591 від 02.04.2025;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №643 від 12.06.2025;
- Договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів №1992-Т/24 від 17.12.2024;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №65229 від 18.07.2025;
- Коносамент №UTRUST25050777 від 19.05.2025; 
- Накладна УМВС №31521028 від 18.07.2025;
- Автотранспортна накладна №9450 від 29.07.2025;
- Митна декларація країни відправлення №310120250518011217 від 14.05.2025.
Однак, 29.07.2025 Львівською митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900460/2, в графі 33 якого було вказано наступні зауваження:
« - п.10 Контракту передбачається, що даний контракт вступає в дію з моменту його підписання обома сторонами і діє до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань щодо нього у повному обсязі. У той же час контрактом не визначено поняття момент повного виконання. При цьому, із урахуванням того, що контракт укладено у м. Львів, Україна, то до такого застосовується законодавство України, а відтак строк дії договору обов`язково погоджується при укладенні сторонами (ч.3 ст. 180 ГКУ). При цьому строк - є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія. Однак Контракт не містить положень щодо строку дії, що не дозволяє перевірити його чинність на момент подання митної декларації щодо оцінюваних товарів;
- у гр. «країна призначення» митної декларації країни експорту від 14.05.2025 №310120250518011217 вказано POLAND, що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції, також не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними;
- Договір про транспортно-експедиторське обслуговування від 17.12.2024 №1992-Т/24 зазначений в графі 44 МД проте сам документ до митного оформлення не поданий. Варто зауважити, що згідно товаросупровідними документами транспортування товару здійснюють за маршрутом порт - NINGBO, Китай – порт Гданськ, Польща – м. Мостиська Україна на заявлених умовах поставки FOB – NINGBO, Китай. При цьому, коносамент від 19.05.2025 №UTRUST25050777 підтверджує транспортування товару за маршрутами порт NINGBO, Китай – порт Гданськ, Польща; УМВС накладна від 18.07.2025 №31521028 за маршрутами порт Глівіце, Польща – с. Мостиська Другі, Україна; CMR від 29.06.2025 №9450 за маршрутом с. Мостиська Другі, Україна – м. Мостиська, Україна. Зазначене свідчить про перевезення товару за маршрутом порт Гданськ, Польща – Глівіце, Польща (відстань близько 500 км), а також здійснення навантаження/перевезення товару у Глівіце, Польща. Таким чином, до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданську до Глівіце, а також документи, які підтверджують витрати по навантаженню/розвантаженню товару в Глівіце, що не дає змоги митному органу здійснити перевірку складових митної вартості (навантаження/розвантаження в Глівіце)».
Отже Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
З приводу застосованого методу відповідач у оскаржуваному рішенні зазначив наступне: «Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №1495-VI розділ ІІI. Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару «валізи», оформленого за МД №UA100190/2025/565153 від 11.07.2025 р. Скоригована митна вартість склала 5.3 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалися, оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі».
В подальшому Львівською митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064136. Декларантом було подано нову митну декларацію, якій присвоєно номер №25UA209170065583U0 та 29.07.2025 вона була оформлена Львівською митницею у митному відношенні.
Також на виконання вимог Контракту №TY-211130 від 02.06.2023, згідно рахунку-фактури (Інвойсу) №EVA-250401-1 від 14.05.2025 покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю 14350 дол. США.
01.08.2025 з метою митного оформлення вказаного товару декларант подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170066332U7, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації, зокрема, на які прийняте оскаржуване рішення (тов.1 – Валізи дорожні з лицьовою поверхнею з текстильних синтетичних матеріалів, з коліщатками та висувними ручками, різних кольорів та відтінків, різних габаритів).
На підтвердження заявленої митної вартості товарів було подано:
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) №TY-211130 від 02.06.2023;
- Рахунок-проформа №EVA-250401-1 від 01.04.2025;
- Рахунок-фактура (iнвойс) №EVA-250401-1 від 14.05.2025;
- Пакувальний лист від 14.05.2025;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №590 від 02.04.2025;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару №644 від 12.06.2025;
- Договір про транспортно-експедиторське обслуговування №23.08.2023 від 23.08.2023;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4664168 від 28.07.2025;
- Коносамент №QN25050103 від 19.05.2025; 
- Накладна УМВС №31521365 від 27.07.2025;
- Автотранспортна накладна №472525 від 31.07.2025;
- Митна декларація країни відправлення №310120250518016010 від 14.05.2025.
Однак, 01.08.2025 Львівською митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900468/2, в графі 33 якого було вказано наступні зауваження:
« - п.10 Контракту від 02.06.2023р. №TY-211130 передбачається, що даний контракт вступає в дію з моменту його підписання обома сторонами і діє до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань щодо нього у повному обсязі. У той же час контрактом не визначено поняття момент повного виконання. При цьому, із урахуванням того, що контракт укладено у м. Львів, Україна, то до такого застосовується законодавство України, а відтак строк дії договору обов`язково погоджується при укладенні сторонами (ч.3 ст. 180 ГКУ). При цьому строк - є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія. Однак Контракт не містить положень щодо строку дії, що не дозволяє перевірити його чинність на момент подання митної декларації щодо оцінюваних товарів;
- митна декларації країни експорту від 14.05.2025 №310120250518016010 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товарів, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені відомості не є остаточними;
- для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи , що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Одним з таких документів є коносамент. Слід відмітити, що відповідно до положень міжнародного законодавства коносамент – це документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, засвідчує прийняття вантажу до перевезення, підтверджує укладання договору перевезення, підписується капітаном судна або іншими представниками, що підтверджує факт передачі вантажу для перевезення. Таким чином, поданий до митного оформлення коносамент від 19.05.2025 №QN25050103 без підпису капітана судна або іншого представника перевізника, не може підтверджувати факт прийняття вантажу до перевезення. У зв`язку з чим можна дійти висновку, що декларантом до митного оформлення не надано належного транспортного (перевізного) документа, на підставі якого здійснювався морський фрахт. 
- варто зауважити, що згідно товаросупровідними документами транспортування товару здійснювалось за маршрутом порт - NINGBO, Китай – порт Гданськ, Польща – м. Мостиська Україна на заявлених умовах поставки FOB – NINGBO, Китай. При цьому, коносамент від 19.05.2025 № QN25050103 підтверджує транспортування товару за маршрутами порт NINGBO, Китай – порт Гданськ, Польща; УМВС накладна від 27.07.2025 №31521365 за маршрутами порт Глівіце, Польща – с. Мостиська Другі, Україна; CMR від 31.07.2025 №472525 за маршрутом с. Мостиська Другі, Україна – м. Мостиська, Україна. Зазначене свідчить про перевезення товару за маршрутом порт Гданськ, Польща – Глівіце, Польща (відстань близько 500 км), а також здійснення навантаження/перевезення товару у Глівіце, Польща. Таким чином, до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданську до Глівіце, а також документи які підтверджують витрати по навантаженню/розвантаженню товару в Глівіце, що не дає змоги митному органу здійснити перевірку складових митної вартості (навантаження/розвантаження в Глівіце)».
Отже Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
З приводу застосованого методу відповідач у оскаржуваному рішенні зазначив наступне: «Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №1495-VI розділ ІІI. Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару «валізи», оформленого за МД №UA209170/2025/48426 від 05.06.2025 р. Скоригована митна вартість склала 5.47 дол.США/кг. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалися, оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі».
В подальшому Львівською митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064150. Декларантом було подано нову митну декларацію, якій присвоєно номер №25UA209170066586U0 та 01.08.2025 вона була оформлена Львівською митницею у митному відношенні.
Вважаючи прийняті митним органом рішення про коригування митної вартості товарів протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Ч. 2 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Перелік документів, що підтверджують митну вартість, передбачено ч. 2 ст. 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
П.п. 1,2 ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відтак з аналізу вищезазначених норм випливає, що митний орган може витребувати додаткові документи лише у випадках, передбачених ч. ч. 3,4 ст. 53 МК України, а саме якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари чи у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість. Разом з тим витребування митним органом додаткових документів має бути обґрунтоване конкретними обставинами та відомостями, які викликали сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом.
При цьому витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 05.02.2019 по справі № 820/1866/15, від 16.07.2020 по справі № 815/324/18.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту передбачені ст. 57 МК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Ч. 2 ст. 57 МК України передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Відповідно до ч. 3 ст. 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Як видно з матеріалів справи, декларантом в інтересах позивача з метою декларування та митного оформлення товару подано митні декларації №25UA209170064227U3, №25UA209170065298U8 та №25UA209170066332U7.
До декларацій долучено документи на підтвердження заявленої митної вартості, а саме: зовнішньоекономічні договори, рахунки-проформи, рахунки-фактури (Інвойс), пакувальні листи, банківські платіжні документи, що стосується товару, договори про перевезення, рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги, коносаменти, накладні УМВС автотранспортні накладні, митні декларації країни відправлення, прайс-листи, інтернет-пропозиції.
Митним органом сформовано вимоги про подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 МК України, а саме: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний із договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
На вимогу митного органу представник позивача подав додаткові документи та просив завершити митне оформлення товару.
За результати розгляду поданих документів відповідач прийняв спірні рішення про коригування митної вартості товарів.
Надаючи оцінку обставинам, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, суд зазначає наступне.
У трьох оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів митний орган вказав на однакові недоліки у товаросупровідних документах, а саме:
Посадова особа митниці вказує, що зовнішньекономічні контракти від 26.10.2024 №WZ2024L та від 02.06.2023 №TY-211130 не містять положень щодо строку дії. Суд зазначає, що відповідно до абзацу тринадцятого статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) є домовленістю двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їхніх іноземних контрагентів, спрямованою на встановлення, зміну або припинення їхніх взаємних прав та обов`язків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно зі статтею 382 Господарського кодексу України форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), а також права та обов`язки його сторін регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» та іншими законами. Зовнішньоекономічний договір може бути визнаний недійсним лише у судовому порядку – у разі його невідповідності вимогам законів України або міжнародним договорам, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених самим Господарським кодексом. Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання вимог, встановлених статтею 203 цього Кодексу, а відповідно до частини другої цієї ж статті нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.
Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити вимогам закону, моральним засадам суспільства, що особа, яка його вчиняє, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім того, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, які ним обумовлюються.
Згідно з частиною першою статті 220 Цивільного кодексу України договір, для якого законом встановлено вимогу нотаріального посвідчення, але така вимога не дотримана, є нікчемним. Однак норми чинного законодавства не містять вимоги щодо нотаріального посвідчення зовнішньоекономічних договорів, укладених між юридичними особами.
У спірних рішеннях митного органу не наведено посилань на норми права, які б прямо визначали недійсність зовнішньоекономічних договорів, укладених позивачем. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Оскільки відповідач не послався на жодну норму закону, яка б прямо встановлювала недійсність контракту від 26.10.2024 №WZ2024L та від 02.06.2023 №TY-211130, та не надав судові рішення про визнання їх недійсними, суд доходить висновку, що зазначені договори є чинними і правомірними.
Крім того, подальші дії митного органу – а саме завершення митного оформлення товарів після прийняття спірних рішень про коригування митної вартості – свідчать, що сам відповідач фактично визнав чинність зазначених контрактів, оскільки при випуску товарів у вільний обіг не було оформлено жодних карток відмови чи протоколів про порушення митних правил.
Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні для договорів даного виду, а також ті, щодо яких хоча б одна сторона заявила про необхідність узгодження.
Пунктом 11 Контракту №WZ2024L («Інші умови договору») визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами всіх зобов`язань. Відповідно до пункту 3 цього ж Контракту («Ціна та загальна вартість») загальна вартість товару, що поставляється за договором, становить не більше ніж 400 000,00 доларів США.
Пунктом 10 Контракту №TY-211130 («Інші умови договору») визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами всіх зобов`язань. Відповідно до пункту 3 цього ж Контракту («Ціна та загальна вартість») загальна вартість товару, що поставляється за договором, становить не більше ніж 200 000,00 доларів США.
Отже, суд дійшов висновку, що Контракти від 26.10.2024 №WZ2024L та від 02.06.2023 №TY-211130 мають довгостроковий характер, передбачають можливість постачання кількох партій товару до повного виконання зобов`язань сторонами та відповідають вимогам Господарського і Цивільного кодексів України.
Щодо твердження відповідача про те, що договір від 17.12.2024 №1992-Т/24 не був поданий до митного оформлення.
Дослідивши матеріали справи, суд установив, що у митній декларації №25UA209170064227U3 зазначено зовнішньоекономічний договір (контракт) від 17.12.2024 №1992-Т/24 із позначкою «d». Зазначений договір також відображений посадовою особою митного органу у Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064111.
Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 року за №1372/21684), позначка «d» у графі 44 митної декларації означає, що відповідний документ зберігається у декларанта та не подається до митного органу під час митного оформлення.
У митній декларації №25UA209170065298U8 зазначено зовнішньоекономічний договір (контракт) від 17.12.2024 №1992-Т/24 із позначкою «m». Зазначений договір також відображений посадовою особою митного органу у Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064136.
Позначка «m» біля коду у графі 44 митної декларації згідно Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 30 травня 2012 року № 651, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 р. за № 1372/21684, означає, що вказаний документ надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення товарів із застосуванням МД». 
Суд звертає увагу, що в процесі митного оформлення товарів посадовою особою митниці вимога про подання зазначеного договору не висувалася. Водночас сам факт наявності посилання на договір від 17.12.2024 №1992-Т/24 у митній декларації та в документах митного органу свідчить, що його існування та чинність були відомі відповідачу й не заперечувалися ним на момент проведення митних процедур.
Отже, доводи митного органу щодо відсутності або непред`явлення зовнішньоекономічного договору не знаходять підтвердження матеріалами справи та є безпідставними.
Більше того, позивач долучив до позовної заяви Договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів №1992-Т/24 і суд бере його до уваги як належний і допустимий доказ.
Щодо зауваження митного органу стосовно відсутності транспортних документів на ділянці маршруту між портом Гданськ (Польща) та станцією Глівіце (Польща), суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» (експедитор) листами №22 від 09.09.2025 та №23 від 09.09.2025 надало ТОВ «Дисконткю» роз`яснення щодо маршруту контейнерів №SUDU6893790 та №HASU5189450, які були доставлені за коносаментами №UTRUST25050224 та №UTRUST25050777 з Китайської Народної Республіки до порту Гданськ (Польща). У зазначеному листі експедитор повідомив, що після прибуття судна до порту Гданськ контейнер було перевантажено для подальшого залізничного транспортування до станції Мостиська (Україна). Згідно з логістичним маршрутом, усі контейнери, що надходять до порту Гданськ, направляються на станцію Глівіце (Польща) для формування поїздів за різними напрямками, у тому числі до станції Мостиська (Україна). Відправлення контейнерів зі станції Глівіце є стандартною частиною операційної схеми, яку використовує залізничний оператор. Експедитор звернув увагу, що залізничний оператор не оформлює окремої залізничної накладної на внутрішню ділянку маршруту між пунктами Гданськ – Глівіце, оскільки таке переміщення є складовою внутрішнього логістичного процесу оператора та не супроводжується окремим транспортним документом. Вартість перевантажувальних робіт та переміщення контейнера між зазначеними пунктами включена до загальної вартості транспортно-експедиційних послуг, відображених у рахунках №64915 від 14.07.2025 та №65229 від 18.07.2025 (у тому числі компенсація вартості послуг, виконаних нерезидентом за межами України, мультимодальні послуги з перевезення залізничним транспортом за маршрутом Гданськ-Мостиська, плата експедитору за межами України).
Крім цього, ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» (експедитор) листом №09092025 від 09.09.2025 надало ТОВ «Дисконткю» роз`яснення щодо маршруту контейнера №MSKU1526335, який був доставлений за коносаментом №QN25050103 з Китайської Народної Республіки до порту Гданськ (Польща). У зазначеному листі експедитор повідомив, що після прибуття судна до порту Гданськ контейнер було перевантажено для подальшого залізничного транспортування до станції Мостиська (Україна). Згідно з логістичним маршрутом, усі контейнери, що надходять до порту Гданськ, направляються на станцію Глівіце (Польща) для формування поїздів за різними напрямками, у тому числі до станції Мостиська (Україна). Відправлення контейнерів зі станції Глівіце є стандартною частиною операційної схеми, яку використовує залізничний оператор. Експедитор звернув увагу, що залізничний оператор не оформлює окремої залізничної накладної на внутрішню ділянку маршруту між пунктами Гданськ – Глівіце, оскільки таке переміщення є складовою внутрішнього логістичного процесу оператора та не супроводжується окремим транспортним документом. Вартість перевантажувальних робіт та переміщення контейнера між зазначеними пунктами включена до загальної вартості транспортно-експедиційних послуг, відображених у рахунку №LS-4664168 від 28.07.2025 (у тому числі компенсація вартості послуг, виконаних нерезидентом за межами України, мультимодальні послуги з перевезення залізничним транспортом за маршрутом Гданськ-Мостиська, плата експедитору за межами України).
На підтвердження заявлених транспортних витрат декларантом до митного контролю за трьома поставками товару подано такі документи: договори про  транспортно-експедиційні послуги, коносаменти, залізничні накладні УМВС; автотранспортні накладні; рахунки-фактури на транспортно-експедиційні послуги; банківські платіжні документи; митні декларації країни відправлення.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларант подає транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До таких документів можуть належати рахунок-фактура (акт виконаних робіт, наданих послуг), банківські документи, що підтверджують оплату, а також інші документи, які дають можливість встановити належність транспортних послуг до оцінюваного товару.
Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, полягає в тому, що якщо законом не визначено виключний перелік доказів, якими повинні підтверджуватися витрати на транспортування, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими належними доказами. Митний кодекс України не встановлює виключного виду доказів, якими підтверджується розмір транспортних витрат.
Окрім цього, разом із позовною заявою позивач надав платіжну інструкцію №818 від 14.07.2025 року, платіжну інструкцію №830 від 21.07.2025 року та №848 від 28.07.2025 року, які суд бере до уваги як належні і допустимі докази.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що декларантом було подано повний комплект товаросупровідних документів, які у своїй сукупності підтверджують фактичне здійснення транспортних витрат та їх включення до митної вартості товару. Отже, суд вважає доведеним, що усі транспортні витрати, понесені позивачем, були документально підтверджені та обґрунтовано включені до митної вартості товарів відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599.
Щодо зауваження митного органу стосовно митних декларацій країни відправлення, суд зазначає наступне.
Суд звертає увагу, що митна декларація країни відправлення за змістом частини другої статті 53 Митного кодексу України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. Відповідно до пункту 7 частини третьої зазначеної статті, копія митної декларації країни відправлення належить до додаткових документів, які декларант подає (за наявності) для підтвердження заявленої митної вартості.
Крім того, суд враховує, що декларант не має можливості впливати на порядок заповнення митної декларації країни експорту, оскільки такий документ формується митними органами держави відправлення. Відтак, декларант подає до митного контролю декларацію в тому вигляді, у якому її отримано від відправника.
Надані декларантом митні декларації країни відправлення від 08.05.2025 №021720250000121337, від 14.05.2025 №310120250518011217 та від 14.05.2025 №310120250518016010 мають форму електронного документа, містять усі необхідні ідентифікаційні ознаки створення, у тому числі QR-кодовий ідентифікатор, що надає митному органу можливість перевірити їхню автентичність.
Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України, у разі виникнення сумнівів щодо достовірності поданих документів митний орган має право звернутися до митних органів іноземних держав із запитами для підтвердження відповідних відомостей. Натомість покладення на декларанта обов`язку доводити дотримання процедур, установлених уповноваженими органами іноземної держави, не передбачене чинним законодавством України.
Також суд зазначає, що висновки посадової особи митного органу не містять правового обґрунтування необхідності подання експортної митної декларації (створеної в електронній формі) із відмітками або печатками митних органів країни відправлення.
Окрім того, митний орган не навів жодного посилання на норми законодавства Китайської Народної Республіки, які регламентують порядок заповнення експортної митної декларації, та не обґрунтував, яким саме чином, на його думку, має бути заповнений такий документ. Натомість наведені у рішенні доводи мають характер припущень та суб`єктивних сумнівів, які не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
З огляду на викладене, суд вважає, що зауваження митного органу щодо митних декларацій країни відправлення є безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами.
Також у рішенні про коригування митної вартості товарів від 01.08.2025 року №UA209000/2025/900468/2 митний орган вказав на те, що поданий до митного оформлення коносамент від 19.05.2025 №QN25050103 не містить підпису капітана судна або іншого представника перевізника, а тому не може підтверджувати факт прийняття вантажу до перевезення. 
Як вже було зазначено судом, відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом, згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До таких документів, відповідно до зазначеного нормативного акта, можуть належати: рахунок-фактура (або акт виконаних робіт, наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму, умови платежу та інші відомості, необхідні для ідентифікації послуг і віднесення їх до конкретних товарів; банківські або платіжні документи, які підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (у разі перевезення власним транспортом), що містить відомості про маршрут, протяжність у кілометрах та розмір тарифної ставки. 
Верховний Суд, досліджуючи питання належності доказів, якими можуть підтверджуватися транспортні витрати, у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено виключний перелік доказів, якими підтверджується розмір витрат на перевезення, такі витрати можуть бути підтверджені будь-якими належними доказами. Митний кодекс України не встановлює, що такими доказами можуть бути виключно фінансові чи бухгалтерські документи.
Як убачається з матеріалів справи, коносамент №QN25050103 від 19.05.2025 містить усі необхідні реквізити: дату, маршрут, відправника, одержувача, опис вантажу та номер контейнера. Номер контейнера, зазначений у коносаменті, повністю збігається з номером, зазначеним у рахунку-фактурі №LS-4664168 від 28.07.2025 про надання транспортно-експедиційних послуг, що підтверджує належність цього коносамента саме до відповідної партії товару.
Суд вважає безпідставним зауваження митного органу щодо відсутності підпису капітана судна чи представника перевізника у коносаменті, оскільки така обставина жодним чином не впливає на визначення числового значення митної вартості. Подані документи — рахунок-фактура, договір, платіжні доручення, транспортні документи — у своїй сукупності є належними та достатніми доказами, що підтверджують здійснення транспортних витрат, пов`язаних із переміщенням оцінюваних товарів, відповідно до вимог чинного митного законодавства України.
Крім того, суд установив, що зазначений рахунок-фактура був оплачений, що підтверджується платіжною інструкцією №848 від 28.07.2025, копію якої долучено до матеріалів справи.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що декларантом надано повний та належний пакет документів, які підтверджують понесені витрати на транспортування, що правомірно включені до митної вартості товарів.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що при проходженні митного контролю позивачем подано достатньо документів для підтвердження митної вартості товару за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються). Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору. Твердження відповідача щодо того, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості є не конкретизованим та безпідставним.
Відповідач, в свою чергу, не обґрунтував відсутність якої інформації чи розбіжність яких відомостей перешкоджає підтвердженню митної вартості товарів згідно з поданими позивачем митними деклараціями.
Крім того, відповідно до п. п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598, посилання на використання цінової інформації ЄАІС у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Проте, у оскаржуваних рішеннях, крім номеру та дати митної декларації, на підставі якої здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, будь-яких пояснень щодо коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо не наведено.
Відповідач жодним способом не спростовує твердження позивача про виявлені розбіжності у митних деклараціях, на які відповідач посилався як джерела інформації для коригування митної вартості товарів.
За правилами ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64 МК України). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. 2 ст. 64 МК України).
Отже, відсутність підстав для визнання митної вартості товару, розрахованої самостійно платником чи декларантом, не означає виникнення безумовної підстави для визначення такої митної вартості митницею без дотримання усіх юридично значимих факторів.
Встановлені судом обставини справи свідчать про відсутність у відповідача фактичних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості товарів, а саме коригування митної вартості шляхом прийняття рішень про коригування митної вартості товарів від №UA209000/2025/900452/2 від 25.07.2025, №UA209000/2025/900460/2 від 29.07.2025 та №UA209000/2025/900468/2 від 01.08.2025.
А тому, як наслідок, вищезазначені рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить переконання, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені ч. 2 ст. 2 КАС України.
Таким чином, встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, тоді як відповідач всупереч встановленому ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку доказування правомірності рішень про коригування митної вартості та карток відмови не довів, а відтак останні підлягають скасуванню, а позов задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з ч.1 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).
Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У частині 4 ст.134 КАС України вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Відповідно до ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4)дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Положеннями ч.5 ст.134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судом встановлено, що 02 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» та Адвокатським об`єднанням «Шокало та партнери» укладено Договір №1-02/10/23 про надання правової допомоги.
Відповідно до умов Договору №1-02/10/23 про надання правової допомоги від 02 жовтня 2023 року та Додаткової угоди №36 від 01.09.2025 до Договору №1-02/10/23 про надання правової допомоги від 02 жовтня 2023 року в ході представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» у даній справі в суді першої інстанції була надана така правова допомога: збір доказів, аналіз судової практики, підготовка позовної заяви, відповіді на відзив та участь у судових засіданнях в суді першої інстанції. Згідно із Додатковою угодою №36 від 01.09.2025 до Договору №1-02/10/23 про надання правової допомоги від 02 жовтня 2023 року вищенаведена правова допомога оцінена сторонами у розмірі 20 000 гривень.
Доказами попередньо понесених витрат на професійну правничу допомогу є: Договір №1-02/10/23 про надання правової допомоги від 02 жовтня 2023 року, Додаткова угода №36 від 01.09.2025 до Договору №1-02/10/23, опис виконаних робіт у справі №380/18388/25.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).
Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.
Отже при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), №34884/97).
Відтак, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 5000,00 грн.
Окрім цього, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг перекладача у розмірі 6435,00 грн., позивачем надано рахунок №1-16/09/25 вiд 16.09.2025 за послуги письмового перекладу з англійської мови на українську мову, платіжну інструкцію №833 від 17.09.2025, рахунок №125/09/25 від 16.09.2025 за послуги письмового перекладу з китайської мови на українську мову із засвідченням печаткою агенції, платіжну інструкцію №832 від 17.09.2025.
Отже, понесені витрати на оплату послуг перекладача у розмірі 6435,00 грн. також підлягають задоволенню.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. та витрати на послуги перекладу у сумі 6435,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Крім цього, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем при зверненні до суду із цим позовом судового збору в розмірі 5116 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» (81300, Львівська обл., Мостиський р-н, м. Мостиська, вул. Будзиновського, буд. 8а; код ЄДРПОУ: 44929444) до Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, будинок 1; код ЄДРПОУ 43971343) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900452/2 від 25.07.2025.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900460/2 від 29.07.2025.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900468/2 від 01.08.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» судовий збір у розмірі 5116 (п`ять тисяч сто шістнадцять) гривень 00 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» витрати на послуги перекладача у розмірі 6435 (шість тисяч чотириста тридцять п`ять) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сидор Н.Т.